УДК [070.19+070.23]:81’44(09)
КП
№ Державної реєстрації  0110U004016
Інв. №

Міністерство освіти і науки України
Сумський державний університет
(СумДУ)
40007, м. Суми, вул. Римського-Корсакова, 2; тел. 33-02-25

ЗАТВЕРДЖУЮ
Проректор з наукової роботи 
д. ф.-м. н., професор
________ А. М. Чорноус

ЗВІТ

ПРО НАУКОВО-ДОСЛІДНУ РОБОТУ

Репрезентація регіональної масової комунікації: 
історико-теоретичний, тематико-типологічний, 
жанровий та філологічний аспекти
 (заключний)

Начальник НДЧ
к. ф.-м. н., снс                                                       Д.І. Курбатов

Керівник НДР
д.філол.н., професор                                                          О.Г. Ткаченко

2014

Рукопис закінчений  15  грудня  2014 року
Результати роботи розглянуто науковою радою СумДУ,
від 2014.25.12 № 5

СПИСОК АВТОРІВ

Керівник НДР
д. філол. н., професор	
		
2014.12.15	О.Г.Ткаченко
(Вступ, розділ 2)	
Співавтор
к. філол. н., доцент	
		
2014.12.15	А.О. Євграфова
(Вступ, розділ 3)	
Співавтор
к. н. із соц. комунікацій,
доцент                                                       	
		
2014.12.15	В. О. Садівничий
(Розділ 2)	
Співавтор
к. н. із соц. комунікацій,
доцент                                                       	
		
2014.12.15	І.Л.Гаврилюк
(Розділ 2)	
Співавтор
к. н. соціолог. наук,
ст. викладач  	
		
2014.12.15	Я.В.Яненко
(розділ 2)	
Співавтор
к. пед. н., доцент                                                       	
		
2014.12.15	О.П.Садовнікова
(Реферат, вступ, розділ 3)	
Співавтор
к. н. із соц. комунікацій,
викладач                                                     	
		
2014.12.15	І.В.Сипченко
(Розділ 1)	
Співавтор
к. н. із соц. комунікацій,
викладач                                                     	
		
2014.12.15	Т.В.Ковальова
(Розділ 1)	
Співавтор
к. філол. н.,доцент                                       	
		
2014.12.15	І. Р. Жиленко
(Розділ 1)	
Співавтор
ст. викладач                                              	
		
2014.12.15	Л. М. Яременко
(Розділ 1)	
Співавтор
к. філол. н., доцент                                      	
		
2014.12.15	О. М. Сушкова
(Розділ 2)	
Співавтор
к. філол. н.,доцент	
		
2014.12.15	Г. П. Калантаєвська
(Розділ 2)	
Співавтор
к. н. із соц. комунікацій,
доцент                                                          	
		
2014.12.15	А.В.Павленко
(Розділ 2)	
Співавтор
к. філол. н., доцент                                         	
		
2014.12.15	І.М.Серебрянська
(Розділ 3)	
Співавтор
к. філол. н., ст. викладач	
		
2014.12.15	С.В.Воропай
(Розділ 3)	
Співавтор
ст. викладач                                                 	
		
2014.12.15	В. В. Чубур
(Розділ 2)	
Співавтор 
асистент                                                       	
		
2014.12.15	Л.М.Дудченко
(Розділ 2)	
Співавтор 
аспірант	
		
2014.12.15	Ю.А.Козир 
(Розділ 2)	
Співавтор 
аспірант	
		
2014.12.15	О.М.Євтушенко 
(Розділ 2)	
Співавтор 
аспірант	
		
2014.12.15	І.В.Подліняєва 
(Розділ 2)	
Співавтор 
аспірант	
		
2014.12.15	С.С.Зайцева 
(Розділ 2)	

 

РЕФЕРАТ

	Звіт про НДР: 68 с., 3 рис., 30 джерел.
Об’єкт дослідження –  засоби масової комунікації Сумщини від часу їх виникнення  до сьогодення.
Предмет дослідження – вивчення особливостей типології мас-медіа Сумського регіону, їх жанрової парадигми, проблемно-тематичної спрямованості, мовно-стилістичного оформлення.
Мета науково-дослідної роботи – здійснити комплексний аналіз типологічної структури засобів масової інформації Сумщини в історичному і сучасному контекстах,  описати їх жанрово-тематичний контент, мовно-стилістичні засоби впливу на аудиторію.  
Методи дослідження – теоретико-методологічною основою розгляду репрезентації регіональної масової комунікації в історико-теоретичному, тематико-типологічному, жанровому та філологічному аспектах стали такі методи: аналіз, синтез, історико-теоретичний, описовий, концептуальний аналізу тексту,  контент-аналіз.
Результати НДР впроваджено у процес навчання студентів за спеціальностями «Журналістика», «Реклама та зв’язки з громадськістю», «Медіакомункації» в СумДУ з таких дисциплін: «Історія української журналістики» «Історія публіцистики», «Газетно-журнальне виробництво», «Краєзнавчі ресурси сучасних медіа», «Основи журналістикознавчих дослджень», «Українська мова у професійному спрямуванні» тощо. 
Прогнозовані припущення щодо розвитку об’єкта дослідження – удосконалення і розширення недосліджених аспектів функціонування регіональних ЗМК Сумщини.
РЕГІОНАЛЬНІ МЕДІА, ЩОТИЖНЕВИК, публіцистика, журналістські матеріали, ЖУРНАЛІСТСЬКИЙ КОНТЕНТ, ПРОПАГАНДИСТСЬКИЙ ОРГАН, БІЛЬШОВИЦЬКА ПРЕСА, НИЗОВА ГАЗЕТА, РОБСІЛЬКОР, ЦЕНЗУРА, СТІННА ГАЗЕТА. 
	ЗМІСТ
ВСТУП…………………………………………………………………………
	6	
1 Проблемно-типологічна та жанрово-тематична своєрідність преси Сумщини В ІСТОРИЧНОМУ КОНТЕКСТІ  хх століття		
1.1	 Свобода і цензура на сторінках регіональної періодики 
початку ХХ століття ………………………………………………………….	
9	
1.2	 Типові видання місцевої партійно-радянської періодики 
1920-х років…………………………………………………………………….	
14	
1.3 Районні газети початку 30-х рр. ХХ століття як колективний організатор на селі – у пошуках нових форм ………………………………	
20	
1.4	Регіональна журналістика періоду окупації (1941-1943 рр.)………
	27	
2 ПРОБЛЕМАТИКА ТА ЖАНРОВА СВОЄРІДНІСТЬ СУЧАСНОЇ РЕГІОНАЛЬНОЇ ПЕРІОДИКИ СУМЩИНИ 		
2.1 Модель «Влада-ЗМІ» на прикладі видань 
«Сумщина» та «Панорама» …………………………………………………	
32	
2.2 Тематичний діапазон матеріалів з питань економіки 
на сторінках газети «Вісті Роменщини» …………………………………….	
36	
2.3 Європейський вибір України крізь призму місцевої 
комунальної газети «Суми і Сумчани» ……………………………………..	
40	
2.4 Газета «Ярмарок» про закон України
 «Про засади державної мовної політики» ………………………………..	
43	
2.5 Парламентські вибори 2012 року на шпальтах газети «Панорама»..
	47	
3 МОВНО-СТИЛІСТИЧНІ ОСОБЛИВОСТІ ЗМІ СУМЩИНИ		
3.1 Періодичні видання Сумщини в нормативно-стилістичному аспекті	57	
3.2 Лексичні особливості мови преси Східної та Західної України………
	59	
ВИСНОВКИ ………………………………………………………………….	63
	
ПЕРЕЛІК ПОСИЛАНЬ ……………………………………………………..
	65	

ВСТУП

Засоби масової комунікації на сьогодні є абсолютним лідером в отриманні щоденної оперативної інформації про події в країні й світі, цінним джерелом основних знань і уявлень про навколишній світ. Крім того, сучасні мас-медіа сприймаються населенням як могутній інструмент впливу на політичне життя і ситуацію в країні, як спосіб маніпулювання громадською свідомістю. У складному контексті суспільних трансформацій «регіональні ЗМІ залишаються єдиним джерелом отримання місцевої інформації» [17]. 
Регіональні засоби масової комунікації – це надзвичайно важливий суспільний інститут: їх особлива роль в житті населення полягає в тому, що вони є потужним інструментом формування й підтримання локальної ідентичності. Регіональні ЗМІ формують уявлення й відчуття спільності з мешканцями свого регіону або свого міста; дають змогу більшою мірою враховувати культурні особливості жителів різних регіонів; порівняно із загальнонаціональними дають більше можливостей для встановлення зворотного зв’язку, формування комунікаційного поля між мешканцями місцевості (дзвінки у студію, привіти й привітання друзям/знайомим тощо). 
Вивчення регіональних ЗМІ з погляду їх історичного становлення і розвитку, типологічних особливостей, жанрової і мовно-стилістичної специфіки,  наявності зворотного зв’язку, адресності, соціально-демографічних характеристик аудиторії тощо і, як наслідок, розроблення відповідних рекомендацій на основі узагальнених результатів дослідження може стати важливим фактором  підвищення ефективності мас-медіа в окремому регіоні.
На сьогодні практика впливу ЗМІ на аудиторію в умовах трансформації сучасного суспільства значно випереджає теоретичні дослідження: питання про особливості регіонального медіа-простору залишається мало вивченим. Але ігнорувати територіальний чинник не можна, оскільки він серйозно впливає на змістовно-тематичну модель ЗМІ, на редакційну політику загалом, на форми роботи редакції з читацькою/глядацькою аудиторією.  Відтак виникає потреба в науковому осмисленні функціонування регіональних засобів масової інформації, зокрема  на Сумщині. Це, в свою чергу, зумовлює актуальність теми наукового дослідження «Репрезентація регіональної масової комунікації: історико-теоретичний, тематико-типологічний, жанровий та філологічний аспекти».
Мета науково-дослідної роботи – здійснити комплексний аналіз типологічної структури засобів масової інформації Сумщини в історичному і сучасному контекстах,  описати їх жанрово-тематичний контент, мовно-стилістичні засоби впливу на аудиторію.  
Концепція науково-дослідної роботи передбачала розв’язання таких завдань:
- проаналізувати сутність, специфіку, особливості та складові системи засобів масової комунікації;
- схарактеризувати особливості основних типів регіональних видань з урахуванням громадсько-політичної, редакційної, економічної, інформаційної, аудиторної, технологічної діяльності;
- дослідити предметно-тематичну та інформаційну спрямованість регіональних видань як важливого чинника типологічної диференціації;
- вивчити механізми впливу преси на масову свідомість населення;
- розкрити механізми мовної організації мас-медійного дискурсу.
Об’єктом аналізу стали засоби масової комунікації Сумщини від часу їх виникнення (20-і рр. ХХ ст.) до сьогодення.
Предметом дослідження є вивчення особливостей типології мас-медіа Сумського регіону, їх жанрової парадигми, проблемно-тематичної спрямованості, мовно-стилістичного оформлення.
У процесі дослідження використовувалися як загальнонаукові, так і спеціальні методи. Історико-теоретичний метод дозволив проаналізувати передумови виникнення різних типів періодичних видань  Сумщини на фоні соціально-історичного розвиту суспільства загалом. Поєднання ретроспективного, ситуативного та перспективного підходів дало змогу з’ясувати історично та національно зумовлені тенденції розвитку преси Сумщини, виокремити її регіональні особливості, окреслити специфіку впливу на її становлення громадсько-політичних, соціальних, економічних, духовних та культурних складових суспільного життя, визначити ті елементи національної системи ЗМІ, які найбільш повно виявили себе в регіоні, адаптувалися до його умов та трансформувалися під їхнім впливом. Застосування контент-аналізу сприяло визначенню тематико-жанрової специфіки різних видів мас-медіа.
Наукова новизна результатів науково-дослідної роботи  визначається тим, що вперше у вітчизняній науці предметом комплексного аналізу стали типологічні, проблемно-тематичні та жанрово-стилістичні особливості засобів масової комунікації  Сумщини.
Практичне значення результатів дослідження полягає в поглибленні дослідницького дискурсу щодо особливостей розвитку та функціонування  засобів комунікації Сумщини на етапах її зародження, становлення, розвитку і сучасного функціонування, регіональних відмінностей та характеристики типологічної структури. Опрацьований фактологічний матеріал, його наукова інтерпретація та висновки можуть бути використані у викладання теоретичних і практичних  курсів журналістикознавства та вироблення рекомендацій щодо оптимізації журналістських матеріалів.

1 Проблемно-типологічна та жанрово-тематична своєрідність преси Сумщини В ІСТОРИЧНОМУ КОНТЕКСТІ
 хх століття
1.1 Свобода і цензура на сторінках регіональної періодики початку ХХ століття

Вивчення історії регіональної журналістики є важливою проблемою українського журналістикознавства. Дослідженням сумської преси присвячені праці І.Михайлина, Н. Сидоренко, Б. Чернякова, Л. Яременко, І. Жиленко, С. Ніколаєнко та інших.
Періодична преса Сумщини початку XX ст. відзначалася великим розмаїттям. Наприкінці 1905 р. з’явилися газети «Сумской голос» і «Крестьянская газета». Напередодні Першої світової війни в Сумах видавалися газети «Сумской вестник», «Сумское эхо», «Сумская жизнь», у 1917 р. - «Известия рабочих, солдатских и крестьянских депутатов», у 1919 р.- повітова газета «Коммуна» (згодом «Власть советов») тощо.
Найпопулярнішою партією в період Першої російської революції була партія кадетів, яка перемогла на виборах у Державну думу. Кадетів підтримувала майже уся легальна преса. У Сумах таким органом радикально налаштованої інтелігенції стала газета «Сумской голос». «Принимаясь за разрешение трудной и ответственной задачи - издание провинциального органа, - йшлося у передовій статті № 1, - редакция считает своей обязанностью занять вполне определенную позицию в освободительной борьбе. Умирающий строй <...> мы объявляем врагом народа и нашим врагом».
Періодика Сумщини початку ХХ ст. була в основному російськомовною (численні укази XVII ст., Емський указ 1876 р., 1884 р. - заборона українських театральних вистав, 1892 р. - заборона перекладати твори з російської мови на українську, 1895 р. - заборона видавати українською мовою книжки для дитячого читання тощо). Тож газета «Сумской голос» не стала винятком і також друкувалася російською мовою.
Журналістика початку XX ст. пройшла своєрідний шлях: за короткий час вона пережила і піднесення, і запеклий адміністративний тиск із боку влади. Ці процеси ми бачимо перш за все на прикладі газети «Сумской голос». Час, коли вона почала виходити, був названий сучасниками «медовим місяцем свободи преси» (від часу прийняття маніфесту 17 жовтня 1905 р., який проголошував демократичні свободи, у тому числі свободу слова, й дозволяв організацію легальних партій, до 24 листопада 1905 р., коли з’явилися «Временные правила о печати»).
Нашу увагу привернув матеріал газети № 4 від 1 грудня 1905 р. під назвою «От союза в защиту свободы печати», у якому подано роздуми щодо «Временных правил о печати». Спілка звертала увагу на таке:
-	административным властям предоставлено право по собственному их усмотрению налагать арест на отдельные их номера издания.
-	под страхом тяжких кар печати воспрещено касаться самых насущных вопросов, именно в настоящее время особенно требующих оглашения (стачки робочих), преращение работ на железной дороге, телеграфе, прекращение занятий служащих в правительственных установлениях, в учебных заведениях). 
-	сохранены даже некоторые виды предварительной цензуры (цензура объявлений, придворних известий).
У публікації сказано, що означеними правилами були «существенным образом нарушены коренные начала свободы слова и «.извращены «незыблемые основы гражданских свобод, провозглашенных в манифесте 17-го октября с.г.». У зв’язку з цим члени спілки вирішили «по-прежнему фактически осуществлять свободу печати».
Замітка під назвою «Свобода печати» (№ 6 від 6 грудня) наголошувала на такому парадоксі, що у деяких газетах був повністю надрукований маніфест ради робочих депутатів, але зранку ці ж видання («Начало», «Новая жизнь», «Сын Отечества»», «Наша жизнь», «Русь», «Свободный народ») були конфісковані.
Видавці газети хотіли зробити її щоденним виданням, про що повідомлялося у №11 від 18 грудня, але «Сумской голос» проіснував лише місяць. У грудні було закрито друкарню Альтшулера й заарештовано вже надрукований наклад видання. Один із приводів - підтримка страйкарів чоловічої та жіночої гімназій і реального училища у їх боротьбі з суворим шкільним режимом. З повідомлення Харківського губернатора повітовому справнику Сум дізнаємося: «До сведения моего доведено, что в городе Сумах начала издаваться газета под названим «Сумской голос». Так как ни Министерством внутренних дел, ни мною, согласно нового закона о печати, никому не было дано установленного разрешения на право издания названной газеты, я предлагаю Вашему Высокоблагородию арестовать и уничтожить как вышедшие в свет, так и приготовленные к выпуску номера газеты «Сумской голос», возбудив одновременно против виновников судебное преследование».
Таким чином, за розпорядженням адміністрації, у цьому ж місяці винних було притягнуто до відповідальності, а випуск газети було припинено згідно з рішенням Харківської судової Палати стосовно Ф.П.Сологуба та інших членів редакції, які друкували у газеті матеріали, «возбуждающие к ниспровержению существующего государственного и общественного строя и к вооруженному восстанию».
Численні публікації стосовно цензурних обмежень містить газета «Сумской вестник» (1912-1917), яка проіснувала з 1912 по 1917 рр. Велика стаття «Сумского вестника» – «К положенню украинской прессы» (№ 189 від 27 серпня 1915 р.) – апелювала до публікації С. Петлюри, розміщеної у газеті «День». У ній наголошувалося, що українська преса «...одним росчерком пера сметена с поверхности общественной жизни, и, таким образом, целый народ лишен естественного выражения своих мыслей...». Автор писав про розправу адміністрації з українською пресою: були закриті газети і журнали «Рада», «Літературно-науковий вісник», «Маяк», педагогічний журнал «Світло». Вражає та обставина, що «вреднаго направления» в них не знайшли, а закрили їх тільки тому, що виходили вони українською мовою. Слідом за цими заходами було застосовано розпорядження від 9 січня 1915 року, яке забороняло випуск усіх без винятку українських видань. Навіть у Москві було припинено вихід тижневика «Тепла роса» (вийшов лише один номер).
У статті йшлося й про хитро придуману заборону, що була винайдена одеськими цензорами стосовно журналу «Основа». Хоча дозвіл на нього було одержано, все ж цензори почали вимагати подачу рукописів у 3-х примірниках. Коли цю вимогу було виконано, матеріали так і не були розміщені, бо серед працівників не виявилося людей, які б володіли українською мовою.
«Індивідуальну творчість» виявила й київська цензура. Шукаючи шляхи для припинення виходу українських видань, було започатковано вимогу «соблюдения русского правописания, не отвечающего ни духу украинского языка, ни требованиям филологии».
Наступна публікація цього ж року (№ 195 від 4 вересня) інформувала читачів про те, що черговий номер журналу «Українське життя» не вийшов своєчасно по независимым обстоятельствам <...>, ибо значительную часть предполагавшихся в ней к помещению материала пришлось отложить, заменить новым, более отвечающим современным условиям».
Цензурні рогатки впроваджувалися й після перемоги Жовтневої революції. «Протестую!» - під таким заголовком редактор і засновник газети І. Ільченко у № 239 від 9 листопада 1917 р. розмістив публікацію, в якій висловив невдоволення свавіллям цензорів. Він писав: «Прежде, при царском режиме, мне приходилось иметь дело с одним цензором, теперь их целая коллегия». Ільченко, знаючи, що мета цензури - недопущення до друку закликів про порушення спокійного життя, вражений тим, чому газетам не дають можливості висловитися з приводу тієї чи іншої партії. У відповідь на заборону публікацій він висловив протест проти такого цензурного безладу.
У наступному номері «Сумского вестника» вміщено іронічні вірші Сергія Толстова під гучною назвою «Надгробное слово свободы»:
Товарищи, сограждане, друзья!
Пред нами мертвая российская свобода..
Но кто же, разберем, те умные врачи,
Лечившие у нас хиревшую свободу?...
То школы Ленина - увы! - ученики,
Все люди честные, хотя... большевики...
Свобода умерла... Кого же обвинить За эту слезную, тяжелую потерю?
На сторінках «Сумского вестника» друкувалися публіцистичні праці Максима Горького, Олександра Купріна, місцевих журналістів, які торкалися питань свободи слова і преси.
Так, Максим Горький у статті «К демократии» (№ 242 від 24 жовтня 1917 р.) сміливо писав: «Слепые фанатики и бессовестные авантюристы сломя голову мчатся якобы по пути к «социальной революции» - на самом деле это путь к анархии, к гибели пролетариата и революции. На этом пути Ленин и соратники его и считают возможным совершать все преступления, вроде бойни под Петроградом, разгрома Москвы, уничтожения свободы слова, бессмысленных арестов...».
У замітках під рубрикою «Несвоевременные мысли» (№ 247 від 18 листопада), передрукованій з газети «Новая жизнь», пролетарський письменник також звертався до питання свободи слова, адже, на його думку, умови для праці, створені більшовицькою партією, «недостойны демократии».
О. Купрін у статті «Левее левого» (№ 245 від 16 листопада) іронічно зауважував, що тепер тема для творчості одна й та ж, встановлена назавжди «товарищами комиссарами: торжество социальной революции и наказанный индивидуализм». Письменник прощається з більшовиками, бо йому з ними «не по пути».
Журналіст П. Гудков у статті «Большевистский террор» хвилюється, що закриваються навіть соціалістичні газети, які мали можливість вступитися за честь і гідність батьківщини (№ 258 від 2 грудня).
У статті, передрукованій з «Русских ведомостей» (№ 260 від 5 грудня), з жахом говориться про дії уряду: «Протест, негодование, еще и еще протест. А они продолжают свое дело. «Секвестровали» «Русское Слово», оставшаяся пока в живых печать негодует, протестует...»
На початку 1918 р. припинив виходити «Сумской вестник»: 9 січня виконком сумської Ради прийняв рішення про заборону консервативної газети. Газета «Наш голос», яка щойно почала виходити, надрукувала «Некролог» (№7 від 11 січня 1918 р) - про закриття «Сумского вестника», де було сказано: «За последнее время буржуазная чертносотенная газета брызгала направо и налево зловонной слюной. Прикрываясь под флагом кадетов, кучка черносотенцев толкала на погромы. Понятное дело, что теперь страсти в уезде разгорелись; такая газета, как «Сумской вестник», может ловко повести погромную агитацию и Бог знает, к чему бы это послужило».

1.2 Типові видання місцевої партійно-радянської періодики 1920-х років. 

Із історії української журналістики відомо, що 5 січня 1920 р. Бюро української преси було реорганізовано в агентство УкрРОСТА зі своєю структурою. А.Москаленко зазначав: «УкрРОСТА мало телеграфний зв’язок з 35 містами республіки, в семи губернських містах редакції одержували інформацію з Москви і Харкова по радіо». Отже, подібні стінні газети як своєрідний тип друкованої пропаганди розповсюдились і на містах.
У Сумському обласному державному архіві (справа 1343) зберігається 62 числа стінної газети «УКРОСТА» Конотопського відділення (з №№ 33 до 94) від 1-ого грудня 1920р. до 28 травня 1921р. Ці номери й стали об’єктом нашого дослідження.
Газета видавалася російською мовою двома відокремленими колонками,у кількості 250 екземплярів (деякі числа - у 400 примірниках). Стінна газета містила офіційну хроніку подій із бюлетеней УкрРОСТА та оглядів центральних друкованих органів, спеціально підготовлених для місцевих газет, і повідомлень у рубриці «По Конотопу» (у правому нижньому куті). Номери газети підписувались знеособлено - редактор-видавець Конотопське відділення. А ряд же офіційних передруків мав підпис Юрій Юргенсон.
Кожний номер газети мав своє тематичне гасло - від гостро політичного до організаційного чи морально зорієнтованого: «Задачей дня должно быть усиление продовольственной работы на местах. Боевой задачей дня - это срочное выполнение развёрстки!», «Бей бандитов, они мешают восстанавливать хозяйства!», «Украинскую атаманщину, эти остатки застарелой язвы бандитизма, нужно выжечь калёным железом», «Да будет лозунгом наш герб - скрещение серпа и молота. Пусть хлеб нам даст наш плуг и серп, и молот - всё и - груды золота», «Крестьянин, помогай соседу лошадью и плугом. Без лошади и плуга поневоле будут лодыри. В трудовой республике не должно быть лодырей, вольных или невольных». І відповідної тематики була добірка стислих новин, як правило, фактів, які одночасно й агітували, і мобілізували пересічних жителів міста й навколишніх сіл. Факти на 3-6 рядків легко сприймались, запам’ятовувались, транслювались далі. Найдовшим, і чи не єдиним, повідомленням на 34 рядки був звіт про поточний момент - «Товарищ Ленин о внутреннем положении» (№60 від 14 березня 1921р.), де йшлося про скрутне становище зголоднілих робочих весною і перед новим врожаєм; труднощі із забезпеченням паливом.
Випуски стінної газети Конотопського відділення грудня 1920 - березня 1921 рр. мали постійну рубрику «Червоний Фронт» - .Против осадных орудий капиталистов выставим и мы лес штыков, о которые разобьются все затеи врагов Советской России (№33, 1 грудня 1920 р.); «Опять Петлюра»(№59, 3 березня 1921р.), «Мятеж генерала Козловского» (№62), «Накануне ликвидации мятежа генерала Козловского (из Петербурга)(№63, 10березня 1921р.), «Кронштадские события» (№66), «Взятие Кронштадта»(№67, 20 березня 1921р.) тощо. Вістря пропаганди було спрямоване на роз’яснення характеру громадянської війни та розкриття класових суперечностей.
Однією з центральних тем стіннівок цього періоду була тема відродження Донбасу - Донецької кочегарки, у різноманітних аспектах, починаючи від санітарного становища краю та шпиталів, забезпеченості медикаментами (№37), повернення гірників із лав Червоної Армії на виробництво (№39), викоренення бандитизму на копальнях (№40, 18 грудня 1920р.) до мобілізації комуністів на відродження південного краю та забезпечення його хлібом і фуражем (№41, 24 грудня 1920р.). Отже, грудень був повністю «донецьким». Треба зазначити, що інформація була вельми реалістична, і про це переконливо свідчать аматорські червоні рими:
Уголь, уголь, уголёчек,
Без тебя страна мертва!
Жизнь шахтёрская не красна:
Жизнь шахтёрская опасна.
Там водою затопило,
Там обвалом придавило,
Там взорвался сволочь- газ,
Ну, да ладно! Эй не хныкай!
Долг наш, братцы, долг великий На Донбасс! На Донбасс! (Юрзо)
Провідною темою весни 1921р. стала боротьба за хліб нового врожаю, посівна кампанія. І зведення з полів, як з воєнних фронтів, причому з різних куточків великої країни - від Сибіру, Кубані, Тамбова, Ташкента до Чернігова та Одеси. Така широка географія говорила про архіважливість боротьби за хліб, щоб не залишилось щонайменшого незасіяного клаптя землі. Був проголошений типовий для того часу тиждень червоного орача (№71, 3 квітня 1921р.).
Стінні газети, як листовки, мобілізували трудящих, повертали їх на село. Так у №78 від 13 квітня читаємо, що у Катеринбургу губком праці зобов’язав розпустити селян-трудармійців, які народилися в 86 та 88 рр. і що мають посівні площі, у відпустку на польові роботи. Ставились за приклад робітники, які організовували власні городи (№68). Віталась ініціатива селян з організації артілей для засіву всього ярового клину, кращі преміювалися 200 пудами пшениці (№83, 21 квітня 1921р.)
У межах посівної кампанії йшла широка освітня пропаганда сільськогосподарських знань, культури землеробства, зокрема 4-6-ипольного ведення господарства (№84, 26 квітня). Так 76-й випуск повідомляв про перший радянський агрономічний поїзд, який допомагав селянам у боротьбі за врожай 1921 року. На сторожі виконання партійних вимог стояли й революційні суди - «На ответственных завхозах под угрозой предания революционному суду лежит своевременная вспашка. Культполя должны применять ранний взлёт паров, так как он является самым лучшим орудием борьбы с засухой»(№82, 19 квітня).
Не менш наполегливо велась агітація щодо залучення робітників заводів на допомогу селянам. У першу чергу в організації летучих майстерень і кузень для ремонту інвентарю, технічних загонів ковалів-слюсарів (№61, 75), а також експедицій для товарообміну з селянами. Робітники заводів везли на село сірники, сіль, цигарки, віконне скло, мастила (№87), напівфабрикати за ціною нижчою від ринкової (№91, 21 травня). Стінна газета - колективний агітатор, закликала профспілки, заводські комітети створювати фонди власної продукції для товарообміну з селом.
Окремо слід зазначити про допомогу бідному населенню міста, особливо сім’ям червоноармійців. Так у рубриці «По Конотопу» постійно повідомлялось про турботу місцевої влади про родини і дітей солдатів, зокрема про пайки для них, посадкову картоплю та гречку для посіву тощо(№№33, 83, 89).
У квітні 1921р. з’являються нові рубрики «На червону дошку» та «Герої праці», які вшановували звичайних людей, навіть цілі колективи, села за сумлінну працю. Ця форма заохочення людей у важкі голодні роки перших п’ятирічок стала дієвим партійним засобом впливу.
Отже, стінні газети Конотопського відділення УкрРОСТА були віддзеркаленням і продуктом свого часу, виконали важливу агітаційну і мобілізуючу функцію на місцях, поєднали центр України і далеку провінцію, залучили до оновлення суспільства не тільки пролетаріат, а й селянство.
Щотижневик «Червоне село» - орган Глухівського Окрпарткому, Окрвиконкому та Окрпрофбюро вийшов у світ у 1925 році. У Державному архіві Сумської області зберігаються 25 номерів газети за період 1925 - 1929 рр. Видання виходило українською мовою під гаслом «Хай живе спілка робітників та селян!». Розповсюджувалася газета вроздріб по 5 копійок за номер та через передплату. З кінця 1927 р. починає виходити двічі на тиждень і стає значно дешевшою (3 копійки), а вже з середини 1929 р. - тричі на тиждень. Тираж газети закономірно щороку збільшувався, так, у № 11 від 17 березня 1926 р. зазначено тираж - 1800 екземплярів, а у 1929 р. він сягнув 10000 примірників (№136 від 12 листопада 1929 р.). Обсяг газети коливався в межах 2 - 6 сторінок.
Редакція і друкарня розташовувалися у Глухові на розі вулиць Спаська та Інститутська, 9. Відповідальними редакторами в різний час були Каменщиков, Ф. Ладухін, Мацуй.
Усі числа газети розпочинають першу сторінку анонсом «Сьогодні в номері». Постійні рубрики: «Офіційний відділ», яка містила матеріали Глухівського Округового Виконавчого комітету; «Професійне та робітниче життя»; «Події з-за кордону» (в деяких номерах «По той бік кордону», «За червоним кордоном») висвітлювала міжнародне життя. Найчастіше згадуються події в німеччині, Японії, Латвії, інформацію про які редакція отримувала від ТАРС. Час від часу спостерігаємо й інші назви рубрик, наприклад, «По Радянській Україні», «По Радсоюзові», «Місцеве життя», «Поліпшуй своє господарство», «Куток молоді», «Жіноче життя» тощо.
На тлі численних постанов ЦК ВКП(б) та головного принципу функціонування радянської газети з’являються і набувають популярності тематичні видання, сторінки, додатки. Редакція «Червоного села» пропонує читачеві тематичні сторінки: «Комсомольське життя», «Листок робсількора», «На боротьбу з релігійним туманом», «По селах Глухівщини» тощо, а також додаток «Більшовицька зміна», що з’явився 6 січня 1928 року.
Слід зазначити, що не залишалися поза увагою газети й питання культури, мистецтва, літератури. Систематично поряд з творами видатних російських і українських письменників дебютували молоді автори. Окрему «Літературну сторінку» видавала Глухівська письменницька організація «Вперед», де містилися твори різних жанрів. Поява на сторінці того чи іншого матеріалу переважно була зумовлена певною подією, зокрема у №13 за 11 березня 1028 р. літературна сторінка присвячена творчості Т. Г. Шевченка.
У кожному номері «Червоного села» давалося багато оголошень, анонсів та реклами. Серед них плани святкових заходів, страхування, оголошення про втрачені документи, вступ до навчальних закладів, передплата центральних і місцевих видань, самореклама тощо. Подекуди їм відводиться ціла сторінка. Систематично друкуються листи до редакції, статистичні звіти.
тематика матеріалів вирізняється різноманітністю. Автори торкаються проблем політики, освіти, охорони здоров’я, промисловості, сільського господарства, спорту, культури й мистецтва, послуговуючись крім інформаційних жанрів такими, як публіцистична стаття, фейлетон, нарис, вірш.
Серед авторів найчастіше зустрічаються такі імена, як Попов І., Лахський, Харічок Л., Гончаренко В., Баннік А., Кобець І., Голубнічий, Степовий В., Бондарева, Степанів, Шиш- кін, Ладухін; та промовисті псевдоніми: Свій, Зорке Око, Безродний, Д.К., Агроном Г., П-нко, Ведмідь, Нелюбов, Комсомолець, Сількор, Око, Криса, Спостерігач та інші.
Слід зазначити, що художньо-технічне оформлення газети справляє позитивне враження, що зазвичай не є характерним для радянських газет 1920-х років. В око впадає мальована назва. Використання різних шрифтів, відбивок, рамок, віньєток сприяли привабливості. Підсилюють зовнішній вигляд «Червоного села» ілюстрації, фотографії, малюнки, карикатури.
Незважаючи на ідеологічну заангажованість і незбалансованість інформації, використання значної кількістю напрацьованих партійних штампів, фільтрування і дозування інформації радянською цензурою, редакційному колективу «Червоного села» вдалося створити оригінальну газету, яка репрезентує типове видання місцевої партійно-радянської періодики  на Сумщині.

1.3 Районні газети початку 30-х рр. ХХ століття як колективний організатор на селі – у пошуках нових форм

У роки першої - другої п’ятирічок активно розвивались районні газети на Сумщині як друковані органи партійних комітетів та виконавчої влади. Газети виконували ідеологічне замовлення більшовиків - підтримати наспіх, насильно створені сільгоспартілі, навернути середняка до колективного господарювання, організувати молодь на суспільну працю. Районні партійні комітети, втілюючи загальнопартійну політику, запроваджували нові форми масової роботи на селі, шукали ефективні засоби впливу на малоосвічені прошарки чисельного сільського населення. Ці заходи масової роботи використовувались активно протягом всієї подальшої історії радянської преси.
Відповідно до поставлених ЦК КП(б)У завдань районні газети в 1933-34 рр. мали й символічні назви: «За більшовицький колгосп» (Роменський р-н, редактор Кошель О. М., заступник редактора Чупков О. В.), «Комуна» (Конотопський р-н,
редактор Шамрай О.), «Колективіст Глухівщини» (редактор Кравченко, тво редактора Штільман, Сухариленко), «Колективіст Буринщини» (редактор у 1933р. Козулін І.І., у 1934р. - Ковальок В. К.).
Газета все більше наближалася до селянина, входила в його повсякденне життя. Це й стало провідною задачею редакційних колективів. Так, зокрема, «Колективіст Буринщини» від 5 травня 1933р. (№ 39) за гасло дня взяв вислів Й.Сталіна «Преса - найгостріша, найсильніша зброя нашої партії». Перша сторінка цього номера мала підзаголовок «Більшовицьку пресу в маси» і була звернена до сільського активу: «...організувати читачів через колективні, голосні читки, ... завести при кожній артілі журнал читацьких скарг».
Професор Кузнєцов І. В. акцентує увагу на такому історичному факті: деякі місцеві газети вийшли з ініціативою подавати матеріали для тих, хто вчився читати, у такий спосіб долучати до суспільно-політичного життя нові тисячі людей [15, стор. 221-222]. Через колективні читки, роботу з окремими читачами районна газета «Колективіст Буринщини» теж поширювала подібний досвід.
Загальною темою, яка об’єднує районну пресу цього періоду, була підготовка робсількорів, робота з ними. «Складні завдання, висунуті другою п’ятирічкою перед пресою, збільшення мережі газет з усією гостротою поставили перед партійними організаціями республіки проблему журналістських кадрів,» - зазначав Москаленко А. З. [19,  стор. 173]. Тому газети давали розширену інформацію про перший облз’їзд робселькорів Чернігівщини, що відбувся 5 квітня 1933р. Роменська газета «За більшовицький колгосп» (№ 36 від 4 квітня), розповідаючи про це зібрання, на першій полосі представила делегатів - кращих представників низових газет Симиренко О. (Андріяшівська МТС), Комлик П. (Бобрик «Колосок»), Кривоніс В. Г. (Засульська МТС), Копелев Павло (Машино-Будівельний завод), Ясир Я. (Ярошівка к-г «Червоний партизан»). А «Колективіст Буринщини» (№ 32 від 12 квітня) подав підсумки роботи першого зібрання робселькорів: в усіх колгоспах утворені стінгазети (їх 56), багатотиражка «За більшовицькі колгоспи» при МТС, й поставив задачу дня: «Стінновка повинна конкретно, називаючи прізвище, викривати тих, хто не виходить на роботу і розкладає бригаду, ледарів, симулянтів, винуватців недоброякісної оранки, сівби, розкрадників насіння тощо».
У 39-ому числі газети «Колективіст Буринщини» від 5 травня 1933р. на продовження теми перша полоса, підготовлена Є.Гольцевим, подає огляд низової преси, відзначає її ударників (стиль газети), представляє ефективні форми роботи. Зокрема, артіль ім. Петровського Гвинтівської сільради, яка випустила з 1 до 16 квітня 33 примірники польовки протягом сівби (редактор Козлов Охрим). Але більш впливовими на гвинтівців були плакати-карикатури на всіх зривників сівби - ледарів Козленка Микиту, Соловйову Одарку, Зайцеву Марію.
«Багато значили для зміцнення газет так звані єдині партдні преси. Вперше ними скористалися на початку 1933р. у Новгород-Сіверському районі Чернігівської області...»[ 19, стор. 172]. Цей досвід був підхоплений і газетами Сумського регіону. Так, 23 лютого (№ 17) «Колективіст Буринщини» подав план-календар партднів, а 4 березня 1933р. (№ 20) повідомляв про деякі підсумки партдня преси за 27 лютого «... треба і надалі розгорнути роботи стіннівок, скупчити навколо них актив тощо і лише це буде доказом посилення партпроводу пресою». Парторганізатори не тільки допомагали низовим газетам, а й залучали освітян для створення культбригад. Просвітницький рух у районі був доволі потужним, у деяких випадках навіть оригінальним. Про незвичайну подію розповів А.Казанін у замітці «Культкомбайн вирушає в поле» («Колективіст Буринщини», № 32 від 6 квітня 1934р.).
У липні 1934р. (№ № 68-70) «Колективіст Буринщини», місяцем пізніше у кількох номерах поспіль (№ №165-171) «Колективіст Глухівщини» запровадили рубрику «На допомогу пропагандистові», де подавався актуальний матеріал щодо гострих питань того часу. Статті «Що таке комуністична партія», «Основи більшовицької партії», «Що значить битися за партію», професійно підготовлені Єм. Ярославським, вочевидь, були передруком із республіканських газет і призначені для бесід із пересічним жителем містечка, селища чи села. Звертаючись до пропагандиста, автор закликав: «Опановуй техніку справи, вникай у деталі, дрібниці. Не перекладай на інших те, що можеш зробити сам». Застерігав проти трьох головних ворогів - комчванства, неписьменності та хабарів, виступав проти сімейственості у будь-якій формі. Ця форма роботи з пропагандистами, як показує досвід, використовувалась увесь радянський період становлення української преси.
У роки другої п’ятирічки сформувався тип однопартійної газети з певними офіційними рамками як колективного пропагандиста рішень партійних пленумів та з’їздів. Тому на сторінках районних газет не тільки публікувались доповіді перших керівників держави, республіки та місцевих партосередків, а й організовувалось їх активне вивчення в низових організаціях. Так «Колективіст Глухівщини» став активним пропагандистом постанови ЦК Компартії України (23.01.1933р.) про висвітлення питань сільського господарства.
15 вересня 1934р. (№ 185) перша полоса районки була присвячена випуску Глухівського сільськогосподарського інституту. Випуск 52 червоних агрономів, пафосно названих «командирами», «інженерами соціалістичних ланів», став головною подією дня. І чи не вперше, практично єдиною основною публікацією був виступ професора РЕНАРД про чергові завдання кафедри рослинництва цього інституту, а також звернення Шевчука І. П., заступника директора навчальної частини, про якість підготовки кадрів для села.
Друга п’ятирічка вимагала зосередження сил у вирішенні завдань сільськогосподарського виробництва, зміцненні трудової дисципліни. Редакція «Колективіста Буринщини» та районна парторганізація оголосили сталінський похід преси за високий врожай. 23 лютого 1933р. (№ 17) газета вийшла під гаслом «Зміцнимо низову пресу - по-більшовицькому проведемо сталінський похід в боротьбі за врожай!» й подала план-календар трьохдекадника походу з 21.02 до 15.03.33р., затверджений на бюро РПК від 20.02.33р. А 12 квітня 1933р. питанням дня стала міцна дисципліна як запорука успіху в сівбі. За трудову дисципліну виступала газета «За більшовицький колгосп» (Роменський РК КП(б)У), яка розгорнула роботу навколо проробки правил трудового розпорядку в колгоспах, затверджених постановою Раднаркому України й ЦК КП(б)У (№ 40 від 14.04.33).
Наслідуючи досвід центральних партійних осередків та їх друкованих органів, районні газети теж запровадили з метою заохочення Червону Дошку для передових колективів та Чорну Дошку для тих, хто ганебно відстає. Систематично, як правило, двічі на місяць, ці дошки з’являлися на перших полосах «Колективіста Буринщини». А першого березня 1933р. (№ 19) для підсилення впливу вони були подані поруч, присвячені підготовці насіннєвого фонду. Групу передовиків очолила комуна «ХІ-річчя» Червоно-Слобідської сільради, голова Кужель, а серед безгосподарників названі «1Травня» П-Слобідської сільради, голова Постеленко, «2 більшовика» Буринської сільради, голова Мітін ... Зосередженість на місцевих подіях і людях села мала відчутний виховний вплив на читачів.
Цей досвід мав і республіканський (союзний) масштаб: 20 серпня 1934 р. (№ 164) «Колективіст Глухівщини» опублікував звернення «Борімося за перше місце на Всесоюзній червоній дошці» і розповів про порядок занесення радгоспів, колгоспів, МТС, сільрад і районів, які зразково провели збирання врожаю й виконали свої зобов’язання перед державою.
Моніторинг досліджуваних газет показав, що редакції районних газет намагалися спрямувати робсількорів на боротьбу проти байдужого ставлення до роботи, розбазарювання колгоспного майна, незадовільного догляду коней, зловживань, неправдивості поданих у район звітів. Так з’являється рубрика «Селькорів Сигнал» («Колективіст Глухівщини»), «Пером робселькора» («Колективіст Буринщини»), а газета «За більшовицький колгосп» розповідає про рейд якості сівби в Глинську (№ 45 від 26.04.34р.). Редколегія «Комуни» друкує карикатури як ілюстрації до сількорівських сигналів. «Рядковий засів по-карабутівському» - «У Карабутівському колгоспі ім. Косіора сіють вручну, а правління повідомляє РЗВ що сівалками» (№ 78 від 16 квітня 1934р.).
Домагаючись ефективності критичних виступів, щоденна газета Конотопського райкому КП(б)У «Комуна», розширюючи свої рамки, в квітні 1934р. почала видавати два рази на місяць окремим додатком Листок «За революційну законність», загальне гасло якого «Основна турбота революційної законності в наш час полягає в охороні громадської власності». Листок, як невеличка стіннівка, оперативно повідомляв про вжиті заходи. Показовою є замітка Зубенка Ф. «Біля чистого молока чорні людці» про розбазарювання молокопродукції (Листок № 1 від 12 квітня); Солдняка (Листок № 2 від 21 квітня) «Переслідувачів селькорів за грати» про заступника голови колгоспу «Вільний селянин» Кукотіна, який за переслідування сількорів Золотарева та Василищенка, котрі викрили його пияцтво, отримав покарання - 4 роки позбавлення волі.
Публікуючи критичні матеріали, редакції районних газет намагались залучити до боротьби з безгосподарністю, пиятикою, розкраданням майна всі прошарки сільського населення. Але ці замітки, листи робсількорів поступалися розгорнутим подачам на всю полосу, інколи дві, результатів роботи райкомісій з чистки партійних рядів. Отже, втілювався у життя партійний лозунг критики та самокритики, не зважаючи на особи, щоб швидко побороти недоліки соціалістичного будівництва перших двох п’ятирічок.
Революційна класова пильність стала визначальним принципом журналістики 30-40-их років. Пленум ЦК та ЦКК ВКП(б) у січні 1933р., підводячи підсумки першої п’ятирічки, підтримав позицію Й.Сталіна: «.революційна пильність є тією самою якістю, котра особливо необхідна тепер більшовикам» [15, стор. 313-314]. Хвиля підвищення ідейного рівня й більшовицької принциповості преси докотилася й до провінційних газет. Процес «чистки», до якого так чи інакше була причетна своїми викривальними виступами місцева преса, не минув і самих газетярів. «Колективіст Буринщини» 15 серпня 1934р. (№ 77) виходить під гаслом «Нещадний більшовицький вогонь по рештках контрреволюційного троцькізму і примиренцях до нього». Головна подія номера - особова справа редактора цієї районної газети. Постановою бюро РПК та райкомі- сії чистки Буринської райпарторганізації Ковалька В. звільнено з роботи. Такі факти, ясна річ, не додавали наснаги сільським кореспондентам, розширенню їхнього кола.
Незважаючи на деякі негативні тенденції, ідеологічну заангажованість, редакції районних газет Сумського регіону шукали нові форми роботи з читачами різних вікових груп, намагалися мати «власне обличчя». Творчим підходом у цьому плані відзначається редакційний колектив «Колективіста Буринщини», який на четвертому році існування газети зробив ставку на молодь, в першу чергу комсомольців і піонерів свого району. У газеті почала виходити постійна сторінка «Молодий більшовик», орган Буринського РКЛКСМУ, редактором якої став Рудь Пилип (у 1934р. вийшло 18 номерів). «Молодіжна газета» в газеті організовувала молодь на селі, розповідала про її починання та здобутки: в підготовці тяглової сили до сівби, ремонті тракторів, вивченні техніки, в боротьбі з бур’янами за цукровий буряк, виконанні планів хлібоздачі та осінньої сівби тощо.
Звертаючись до молоді, газета пропагувала здоровий спосіб життя, здачу норм ГПО, поширювала Естафету Ворошиловських стрільців (№ 5 від 9 лютого 1934р.), фізичну підготовку допокличників, майбутніх бійців (№ 8 від 3.04), організацію суботників з метою заробити кошти у фонд оборони (Комсомольська організація буринських цукроварів 1 березня організувала суботник імені XVI-річчя РСЧА і перерахувала 1200 карбованців до залізного фонду оборони-№ 7 від 6.03.34р.), літніх таборів для дітей (№ 10 від 6.06.) тощо.
Велика увага приділялась жінкам-трудівницям у колгоспах, на плечі яких лягли основні випробування. Чи не вперше ставилось питання про організацію дит’ясел на селі, щоб дати можливість жінкам брати активну участь у колгоспному виробництві.
Редактор молодіжної сторінки Рудь П. залучав своїх кореспондентів до літературної творчості, знайомив читачів з їх першими пробами пера. Серед поетів-початківців доволі часто друкувався Куліш М., який став одним із учасників конкурсу на високохудожні твори до XVII з’їзду партії, оголошений головою СРП - М. Горьким. У першотравневому номері газети (№ 40) Микола Куліш у дусі часу написав:
...Веселі лиця.
Бадьорий настрій в груди ліг.
Он бачиш?
Вже зійшла пшениця!
Рости, рости колгоспний хліб.
Сьогодні вдарно працювали.
І хоч стомилися -
Дарма!
На осінь, знаємо - придбали
Засіки повнії зерна.
На нашу думку, можна стверджувати, що «Молодий більшовик» став організатором молоді на селі на початку 40-х рр., розширив коло читачів свого району.
Як підсумок можна сказати, що аналізовані районні газети наблизились до своїх читачів та їх повсякденних проблем. Були цікавими своєю «заземленістю» – місцевими подіями, розповідями про людей, які живуть і працюють поруч.
Редакції однопартійних газет та партосередки, виконуючи ідеологічне замовлення того часу, знайшли дієві форми масової роботи, зокрема низової преси - стіннівки, польовки; червоні дошки для передовиків, різноманітні додатки до газет, партдні, декадники, місячники, естафети тощо. Набутий досвід організаторської роботи використовувався пізніше, у радянський період. Районні газети 1933-34рр. повністю віддзеркалюють стан регіональної преси того часу.

1.4  Регіональна журналістика періоду окупації (1941-1943 рр.)

Окреме місце в історії української регіональної журналістики посідають  пресові видання на окупованій території, які виконували важливу роль у воєнно-стратегічних намірах фашистів. Вони були складовою активної пропаганди, яка покладалася на спеціальні підрозділи вермахту.
Директивою начальника штабу верховного головнокомандування Йодля від 6 червня 1941 р. передбачалося безпосередньо перед початком бойових дій посилити роти пропаганди офіцерами-цензорами з метою організувати перевірку преси на окупованій території. Наголошувалося, що бажано продовжити випуск кількох великих газет під німецькою цензурою. Цензуру слід організовувати негайно.
У перший рік окупації новим порядком віталося відновлення місцевих газет, але в прогітлерівському дусі й під контролем. В. Кубійович, засновник «Українського видавництва» 1939 р., наголошував: «Українське друковане слово, зокрема преса, підлягало гострій німецькій цензурі, ... треба було бути обережним з тематикою в українському патріотичному дусі.».
Газета «Визволення» - друкований орган Управління міста Конотопа почав виходити з 8-го листопада 1941 року, редактор Г. О. Сахно. Всі числа цієї газети використовували попередньо набутий досвід радянських часів, але на догоду новим господарям, названий Оленою Телігою «медоточивий фальш» (про сталінсько-більшовицьку пропаганду). У правому верхньому куті газети подавалось гасло дня на кшталт: «Українці, пам’ятайте, що радянський герб, серп і молот - це смерть і голод!», «Хай живе визволена від більшовицького гніту багато родюча Україна!» тощо
Прикметною ознакою цієї газети, на відміну від «Сумського вісника», є відсутність анонімних матеріалів; досить представницька низка дописувачів, починаючи з П. Ємельянова, старого журналіста м. Конотопа, Г. Олексієв, О. Криворучко, Ф. Петровський, Кондрацький, А. Яценко та ін.
Газета як пропагандистський орган окупаційної влади подавала численні матеріали про воєнні дії на Сході, промови фюрера, передру- ки з центральних німецьких газет, пресового агентства, а також текст виступу по радіо сина Молотова - №10, низку нарисів Гізели Дерн під назвою «Чотири роки роботи редактором в Совєтскому Союзі» (кожна частина мала промовистий підзаголовок, наприклад, - «Це була Москва після танцю смерті») - №12, 14, 17, 23. У №11 за 14 грудня 1941р. поданий передрук статті М. Васильєва «Чотири злочини» із газети «Українське слово», «За кулісами Червоного Кремля» тощо з викривальною метою.
Особливою помпезністю відзначаються «ювілейні» номери газети до річниці перебування загарбників у місті - «Роковина звільнення м. Конотопа від жидо-більшовиків», «Рік німецькою України» - №№ 49, 50, 51, 52 від 13-23 вересня 1942р.
В Сумському обласному державному архіві зберігається 48 номерів цієї газети. Із загального ряду випадає № 14 від 6 січня 1942 року високо професійним виконанням і потужним українським спрямуванням. Друга-третя шпальта має загальний заголовок «Прокляття більшовикам» і дає матеріали з журналу «Літаври», одним із редакторів якого була О. Теліга. Відкривається публікація великим віршем «Менажерія» (своєрідний музей із гостро сатиричних експонатів більшовицької пори). Викривальний характер матеріалів досягає апогею у статті «Малий Ленін - батько більшовизму», яка завершується словами: «...а тепер вже врешті опиниться на смітнику історії, бо ж єдино заслужене для нього місцем може бути кримінальна хроніка - Такий то «великим був» «Ільїч!». Треба зазначити, що таких гостро пропагандистських матеріалів українських націоналістів не мав обласний «Сумський вісник» цього періоду.
Геббельсівські приписи щодо української преси були жорсткими: «Українські та інші газети - винятковий засіб впливу на населення пропагандою і політикою, наказаною райхскомісаром. Вони не слугують народним чи культурним потребам населення чи навіть віровизнанням. Кожен рядок повинен допомагати у здійсненні великої місії фюрера в створенні нової Європи». Різноманітні літературні, культурно-історичні матеріали подавалися майже в кожному номері, але виявляли упереджену лояльність до нових господарів.
Серед публікацій про національно-культурне відродження провідне місце належить Т. Г. Шевченку та його віршам, але подані тенденційно - проти жидів і москалів (№ 2, листопад 1941 р., № 22, 23 - березень 1942р.), П. Кулішу - провіднику української культури (№29), некролог на смерть О. Кобилянської (№ 27, 4 квітня 1942 р.). замітки про батьківщину М. Гоголя, творчість М. Черемшини, ювілейні матеріали, присвячені Б. Грінченку, спогади О. Косач про Л.Українку.
Творчість українських письменників радянського періоду подавалась під гаслом «Шлях у прірву». Як приклад, творчість П. Тичини (№ 44 від 9 серпня 1942 р.). Такого ж спрямування мала стаття «Доля українських письменників» - передрук із «Краковських вістей». В останній підкреслювалось трагічна доля репресованих сталінським режимом молодих поетів і прозаїків - Є. Плужника, Слісаренка, О. Досвітнього, В. Підмогильного (№ 46, 23 серпня 1942 р.).
Історія України представлена матеріалом до 285-річчя з дня смерті Б.Хмельницького, який займає підвал у № 43, але поданий до вимог німецької цензури. Особливе місце на сторінках газети займають матеріали з минулого Конотопа, історія якого починалась в 1635р. (№42, 26 липня 1942 р.).
Відповідно до вимог нової влади висвітлювалась робота осередків Товариства «Просвіти», що було характерним для регіональних ЗМІ періоду окупації. Пропагувалась також діяльність Товариства культурного зближення з Великонімеччиною, зокрема курсів для вивчення німецької мови, зокрема 8 груп у складі 240 чоловік (№ 32).
Цілком мирний, невоєнний характер газети забезпечували матеріали, спрямовані на відновлення міського господарства, щоб забезпечити дієздатний господарчий і продовольчий тил для німецьких військ - про відбудову шкіряного заводу (№ 4), сезонним роботам бджолярів, відновлення конярства на окупованій території (№ 25) тощо. «Мирний» характер часопису забезпечувався також оголошеннями типу: «Негайно заборонити шлюби військовополонених на весь час перебування їх у таборі»(№ 42, 26 липня 42 р.).
З квітня 1942 р. на шпальтах газети розпочалась пропагандистська компанія по залученню молоді на роботу в Німеччину під гаслом «Чи їдеш ти до прекрасної Німеччини?». А з 30 вересня (№54) введена була рубрика «Міста Великонімеччини», яка була започаткована статтею «Берлін - майбутня столиця Європи». Розповіді про Мюнхен, Гамбург та інші міста повинні були змотивувати конотопчан стати остарбайтерами.
Районна газета «Визволення» віддзеркалювала дійсне життя України лише в певній мірі, забезпечуючи потреби невеликого містечка, тому й ідеологічні режимні матеріали були дещо спрощені, в якості ілюстративного матеріалу в кожному номері використовувались карикатури на Сталіна та інших більшовицьких вождів.
Отже, аналіз показав, що видання окупаційної влади в місті Конотоп виконувало чітко визначене пропагандистське замовлення. А також окреслювало вельми складну розстановку сил і ситуацію в місті.

2 ПРОБЛЕМАТИКА ТА ЖАНРОВА СВОЄРІДНІСТЬ СУЧАСНОЇ РЕГІОНАЛЬНОЇ ПЕРІОДИКИ СУМЩИНИ
2.1. Модель «Влада-ЗМІ» на прикладі видань «Сумщина» та «Панорама»

Влада і ЗМІ - основні суб’єкти суспільного життя. Вони тісно пов’язані між собою та чинять вплив не тільки на суспільство, а й одне на одного. Основне завдання ЗМІ - інформувати масову аудиторію та формувати громадську думку. Проблема стосунків влада-ЗМІ в Україні та світі на сьогодні - одна з найболючіших, тому вона займає центральне місце в працях багатьох журналістикознавців, зокрема Дж. Ф. Зіберта, Т. Петерсона, В. Шрама, а також Ю.Фінклера, М. Вейсберга, В. Здоровеги, І. Литвинова та ін. Як зазначає В. Здоровега, ЗМІ - «сила, яка повинна стояти над владою» [1, стор. 135]. Сучасні концепції взаємовідносин держави й ЗМК можна згрупувати так [18, стор. 5-6]: 1) модель незалежної преси (вільного ринку) або ліберальна ґрунтується на постулатах про те, що журналісти повинні мати цілковиту незалежність усередині інститутів масової комунікації; 2) модель соціальної відповідальності, згідно з якою журналісти повинні виконувати перед суспільством певні обов’язки, надавати об’єктивну, збалансовану інформацію; 3) модель демократичного представництва передбачає, що окремі громадяни та меншини повинні мати право на використання ЗМК в своїх інтересах, а ЗМК відповідно мають служити своїй аудиторії; 4) радянська або соціалістична модель регламентує діяльність ЗМК на основі принципів партійності та ідеології. ЗМК належить державі, діє система цензури; 5) авторитарна модель функціонування ЗМК оберігає чинну владу та встановлює порядок. Матеріали журналістів не містять критики панівної політичної сили; 6) модель розвитку, яка спрямована на побудову національної держави. Свобода ЗМК може бути обмежена в зв’язку з потребами розвитку економіки та суспільства. Такі моделі характерні для відносин влада-ЗМІ в сучасному світі. Вітчизняні дослідники формують і відстоюють свої позиції, які мають спільні «точки дотику» з європейськими, але відрізняються певною специфікою. В. Здоровега слушно зауважував, що журналіст повинен продавати працю, а не совість: «Ми люди, які є найманими працівниками. І ми продаємо свій талант, свою енергію, свої знання, свою поінформованість - це наше ремесло. Можна продавати інформацію, тобто продавати свою працю, і зовсім інакше, коли людина продається» [11, стор. 136]. Існує також діаметрально протилежна позиція ЗМІ щодо влади - абсолютне протистояння. М. Вейсберг пояснює цю позицію так: «Демократичне суспільство так влаштоване, що посади в державних органах і поведінка держслужбовців - найбільш підлягають критиці. Щоб переконатися в цьому, можна зазирнути на сторінки європейських чи американських газет»[ 2, cтор. 4].
Має місце й третій аспект у проблематиці відносин «Влада-ЗМІ» - інформаційний. Тобто журналісти подають інформацію про владу без коментарів та власних оцінок. Ю. Бідзілі вважає, що «найголовнішою функцією журналіста є інформування» [1, стор. 137], тому ця думка теж заслуговує на увагу з боку дослідників.
Влада і ЗМІ, на думку В.Здоровеги, завжди повинні бути в опозиції, але остання не має бути надумана і штучно створена. «Журналістика - це сила, яка не може бути підпорядкована владі»[11,  стор. 53].
Отже, ми класифікували матеріали, які торкаються висвітлення влади, за такими позиціями: 1) ЗМІ як інструмент у руках влади; 2) суто інформаційна роль, без аналізу, коментарів, оцінок; 3) постійна критика влади, повне їй протистояння, тільки негативна інформація; 4) діалог двох головних суб’єктів суспільної діяльності, який виражається в інформуванні населення про дії влади, аналізі результатів її вчинків, де має місце і критика, й реальна оцінка.
Спочатку розглянемо газету «Сумщина», що виходить 5 разів на тиждень. Матеріали написані переважно в інформаційних жанрах: замітка, звіт, репортаж. Уже з перших сторінок кидається у вічі, що газету заснували державні структури - головні теми номерів та перша шпальта традиційно присвячені керівникам обласної ради та обласної державної адміністрації: Генадію Мінаєву та Юрію Чмирю.
Інформація про діяльність влади подається в рубриках «Влада», «Економіка», які не є постійними.
За проаналізований період виявлено 58 матеріалів, які характеризують діяльність влади. Тенденція «ЗМІ як інструмент у руках влади» чітко прослідковується у 22 матеріалах. «В області з’являються поодинокі острівці економічного благополуччя, потрапивши куди, будь-який європеєць відчуває себе як удома. І справа тут не лише в показниках ВВП та в зростанні платежів до місцевих бюджетів...» [В. Чернов, «Європа в Сумах», № 114]. «Слова нового керівника виявилися не пустопорожніми» [Г. Хвостенко, «Зводимо пологовий будинок - отже, матимемо майбутнє держави», №115-116], «Співпраця митної служби та місцевої влади сприяє економічному та соціальному розвитку області» [«Митниця дає добро», № 137 - 138].
Друга позиція - суто інформаційна роль матеріалів, без аналізу, коментарів та оцінок також має місце в газеті. Цю тенденцію можна прослідкувати у 20 матеріалах. Наприклад, «У ревізорів новий керівник» [№137 - 138], «Книги Сумщини представлено у Києві» [№145], «Моніторинг вказав на плюси»[№145].
Позиція протистояння владі у матеріалах практично відсутня, за винятком одного матеріалу К. Співак, якій головний редактор Тетяна Бабинець дала завдання дізнатися, як відреагували жителі м. Суми на зміну номерів маршрутних таксі. Свій матеріал журналіст оформила у вигляді відкритого листа Юрію Чмирю: «Люди після вашого нововведення - злі», «Дякуємо вам за «революцію» на маршрутках», «Від вашої транспортної революції оніміли не тільки ви.» [№125].
У 15 матеріалах прослідковується позиція діалогу між владою та ЗМІ. «Деякі рішення було прийнято, навколо деяких розгорнулася жорстка дискусія, яка так і не завершилась позитивним результатом» [І. Вертікова «Ми змогли налагодити конструктивну співпрацю]. «Реформи освіті дійсно потрібні. Головне, щоб робились вони продумано.» [Н. Ісіпчук, «Освіта має бути якісною», №123-124].
Тепер розглянемо газету «Панорама». Видання виходить один раз на тиждень, тому журналісти мають змогу підготувати матеріали не тільки в інформаційному, а й аналітичному жанрі. Зокрема, владна тематика характерна для рубрик «Власть», «Обозреватель», «Ха-ха», «Подвальчик редактора». Назви рубрик уже говорять про матеріали, які в них розміщені. У рубриці «Власть» публікуються переважно інформаційні матеріали, у рубриці «Ха-ха» - сенсаційні, інколи скандальні факти про місцеву владу. Матеріали рубрик «Обозреватель» та «Подвальчик редактора» характеризуються аналітикою владної діяльності як місцевого, так і загальноукраїнського масштабу.
Загалом ми виявили 67 матеріалів, які торкаються діяльності влади. Відразу варто зазначити, що позиція «ЗМІ як інструмент у руках влади» майже повністю в них відсутня. Цікаво те, що серед усіх опозиційних матеріалів виявлено один відверто хвалебний: «Аграрный комплекс: хороший урожай и самый сладкий сахар», «Сплоченная команда», «Инвестиции сотни миллионов долларов» [Д. Мирошниченко «Сумщина только вперед», № 48].
47 матеріалів із загальної кількості характеризуються позицією протистояння влади, постійною критикою. Вони наповнені саркастичними коментарями, іронічними зауваженнями. «Мэр Сум Геннадий Минаев свой отпуск проведет в Карпатах, хоть и мечтал в Италии» [Е. Положий «Подвальчик редактора», № 33]. «На Сумщине даже асфальтированые дороги могут стать экстремальной трасой. В общем, если губернатор хотел такой славы, то он ее получил» [И. Клишко, «Чмырь рулит», №34]. «Городское руководство транспортного колапса в упор не видит..» [И. Стасова, «Жесткая посадка», № 46].
Позиція суто інформаційного висвітлення подій, які стосуються діяльності влади, також має місце в газеті. 18 матеріалів характеризують діяльність влади з нейтрального боку. Наприклад, «Первая Украина» (про відкриття компанії «Керамейя»)[№33], «Опози- ция начала акцию протеста в центре Сум» [№34], «Трудом возвышаюсь» (про відкриття пам’ятника Харитоненку)[35].
Позиція діалогу ЗМІ з владою майже не прослідковується. Окремі її елементи присутні у кількох матеріалах, але однозначно їх виокремити не можемо. «Аутсайдер прошлого года поднялся вверх сразу на 15 строк...» [«Чмырь поднялся», №37].
Відтак на основі вище викладеного можна встановити такі закономірності:
1)	позиція ЗМІ щодо влади значною мірою залежить від засновника газети. Якщо це державне видання, як «Сумщина», то позиція протистояння владі відсутня. Інформація про владу подається переважно в позитивному світлі. Якщо ж газета працює як приватний ЗМІ, то можемо говорити про більший ступінь об’єктивності, як у газеті «Панорама». Тут акцент робиться на негативному образі події, яка стосується влади;
2)	відсоткове співвідношення матеріалів, які торкаються владної діяльності у газетах «Сумщина» та «Панорама» можна подати у вигляді таблиці:
Назва видання	Загальна к-ть матеріалів про владу	ЗМІ як інструмент у руках влади	Суто інформаційна роль ЗМІ	Протистояння, критика влади	Діалог влади і ЗМІ	
«Сумщина»	58	22(37.9%)	20 (34.5%)	1 (1.7%)	15 (25.9%)	
«Панорама»	67	1(1.5%)	18 (26.9%)	47 (70.1%)	1 (1.5%)	

Підсумовуючи вище сказане, можна стверджувати, що редакційна політика газет «Сумщина» й «Панорама» абсолютно різна. Це й зумовлює саме таке співвідношення позицій влади і ЗМІ.

2.2  Тематичний діапазон матеріалів з питань економіки на сторінках газети «Вісті Роменщини»

Економіка - дуже важлива тема в сучасному суспільстві. Економічні та економічно-політичні рішення уряду так чи інакше коригують життя кожного українця чи то в робочій, чи то домашній сферах. Тому ЗМІ мають приділяти їй особливу увагу. До того ж, варто розуміти, що висвітленням економічних процесів повинні займатися не лише певні спеціалізовані видання, а й власне, ЗМІ державного підпорядкування. Районні газети, радіо та телебачення мають звертати особливу увагу на тематичний діапазон своїх матеріалів. Він має бути повним, різноплановим, що дасть змогу сформувати у громадськості чітке уявлення про економічний стан України та інших країн. Саме в цьому й полягає актуальність нашого дослідження. «Вісті Роменщини» вперше досліджуються в подібному аспекті.
Сьогодні світ переживає глибоку фінансово-економічну кризу. Наслідки цієї кризи вже відчуває на собі практично кожний. До того ж, з березня 2010 року в Україні почав діяти уряд Миколи Азарова, сформований коаліцією депутатських фракцій «Стабільність і реформи» та окремих депутатів. Діяльність нинішнього уряду спрямована на дерегуляцію економіки. Стає очевидним, що найбільш актуальними є саме це питання. Тому ЗМІ мають повністю відображати повний спектр подій.
Так, проаналізувавши видання «Вісті Раменщини» за рік, ми знайшли 34 матеріали. За цей період вийшло 100 номерів газети із середньою кількістю публікацій - 25-30 в одному випуску, тож частка економічних повідомлень становить приблизно 1,3%. Це досить непоганий показник у порівнянні із загальним масивом інформації, яким оперує ЗМІ. Тематична наповненість матеріалів різнопланова - від ринку землі до газових відносин України та Росії. Але все ж виділимо основні аспекти, яким газета найчастіше приділяє увагу.
Районний бюджет. Таких публікацій ми знайшли найбільше - 11 повідомлень. Але цього варто було очікувати, адже будь-яка газета має перш за все орієнтуватися на свого читача. Тому, якщо це районне видання, воно має представляти інформацію більш локального спрямування. Проте майже половина публікацій є однотипною: «Зароблене і витрачене» (2 лютого. - № 10. - С. 1), «Скільки отримали і куди витратили» (23 лютого. - № 16. - С. 2), «Доходи і витрати району з бюджету у 2010 році» (16 березня. - № 21. - С. 2), «Прибутки та видатки» (10 серпня. - № 62. - С. 2). Ці повідомлення подавалися у формі звітів про доходи та витрати з бюджету Роменського району за 2010 рік. Звичайно, повторюваність теми - один із принципів професійної журналістики, але друк таких повідомлень все ж має бути обмеженим.
Економічний розвиток Сумщини. Питання розкрито у трьох матеріалах. Майже всі повідомлення представлені інформацією про діяльність Юрія Чмиря: «На благо громади Сумщини» (23 липня. - № 57. - С. 2), «Юрій Чмирь: «Ми навчилися й можемо заробляти»» (30 липня. - № 59. - С. 1). Виникає певний дисонанс із кількістю повідомлень про районний бюджет Ромен, адже тема економічного потенціалу Сумщини теж входить у коло інтересів читачів газети.
Загальнодержавні політико-економічні події представлені 3 повідомленнями, присвяченими зростанню цін. Але цікавість викликає матеріал Петра Соколовського про дії Ві- ктора Януковича та уряду відносно дерегуляції економіки «Перший рік Януковича: такий складний, але такий потрібний» (19 лютого. - № 15. - С. 3). Варто зазначити, що цей автор також часто друкується у виданні «Конотопський край» і подібний матеріал «Земельна реформа - нагальна потреба українського села» (Конотопський край. - 2011. - 25 березня. - № 24. - С. 2) поданий із позначкою «Реклама». У «Вістях Роменщини» її немає. Звичайно, ми не можемо робити ніяких упереджених висновків, проте у кожній із названих публікацій чітко прослідковується позитивна оцінка реформаторських заходів нинішньої влади.
Економічна взаємодія України із закордоном. Нами було знайдено 4 публікації. Найбільше уваги приділяється газовій суперечці між Росією та Україною: «Головний свідок» (17 вересня. - № 72. - С. 3), «Ціна російського газу» (10 грудня. - № 96. - С. 2), інші.
Прожитковий мінімум. Ця тема представлена 4 матеріалами: «Новий прожитковий мінімум» (22 січня. - № 7. - С. 2), «Мінімальна зарплата» (29 січня. - № 9. - С. 1), «Для малозабезпечених сімей» (9 лютого. - № 12. - С. 2), «Зарплата - на контролі!» (27 липня. - № 58. - С. 1). Спостерігаємо однотипність публікацій, всі вони написані посадовими особами - в основному Анастасією Головко, головним спеціалістом відділу праці УПЗСН міськвиконкому (»Мінімальна зарплата», «Зарплата - на контролі!»).
Пенсійне забезпечення. Нам вдалося знайти лише 3 матеріали: «На часі пенсійна реформа» (29 січня. - № 9. - С. 1), «Чекаємо пропозицій» (9 лютого. - № 12. - С. 2), «Пенсійна реформа» (30 березня. - № 25. - С. 2 ). Така ситуація досить дивна, адже зараз в Україні діє Пенсійна реформа, тому ця тема досить актуальна.
Податковий кодекс. Тема мало розкрита на сторінках газети (представлена лише двома матеріалами). Подається замітка про вихід нового кодексу «Податковий кодекс знайомство» (12 січня. - № 4. - С. 3) та звіт «Податковий кодекс - обговорення та роз’яснення» (15 січня. - № 5. - С. 1). «Вісті Роменщини» не приділили достатньої уваги цьому питанню, але все ж провели загальне інформування серед населення.
Сільське господарство та ринок землі. Нами знайдено 4 повідомлення. Більшість інформації про перспективу купівлі землі під сільське господарство: «Привабливі чорноземи» (5 лютого. - № 11. - С. 1), «Земля заробляє гроші» (6 квітня. - № 27. - С. 2), інші.
Проаналізувавши видання «Вісті Роменщини», ми з’ясували 8 ключових тем, через які розкривається економічне питання, а саме: бюджет Роменського району; економічні процеси на Сумщині та в Україні; взаємодія нашої країни з іншими державами (здебільшого з Росією); прожитковий мінімум; пенсійне забезпечення; сільське господарство та ринок землі; а також Податковий кодекс. З вищесказаного можемо зробити висновок, що економічне питання на сторінках видання представлене в широкому тематичному діапазоні. Проте варто зазначити, що глибина розкриття кожного з аспектів є нерівномірною. Для порівняння - 32,3 % від усієї економічної інформації складають відомості про районний бюджет Ромен, а повідомлення про Податковий кодекс становлять лише 5,9 %. Інші теми представлені з приблизно однаковим процентним співвідношенням (8,9 - 11,7 %). Позитивним є те, що газета виконує свою інформаційну функцію. Це дає змогу її читачам бути в курсі подій та робити власні висновки про сучасне економічне становище нашої держави та світу загалом.

2.3 Європейський вибір України крізь призму місцевої комунальної газети «Суми і Сумчани»

Україна як активний учасник світового процесу відіграє важливу роль у становленні і розвитку системи міжнародних відносин. Досить актуальними стали питання європейської інтеграції країни, що ідентифікує себе з розвинутими європейськими суспільствами. «Повернення до Європи» є одним із визначальних напрямів зовнішньої політики України. Про перспективність членства в європейських структурах ішлося ще у Постановах Верховної Ради України «Про реалізацію Декларації про державний суверенітет України у сфері зовнішніх відносин» від 25 грудня 1990 року та «Про основні напрями зовнішньої політики України» від 22 липня 1993 року. Про намір у майбутньому набути членства в ЄС було заявлено першим Президентом України Леонідом Кравчуком 14 червня 1994 року в Люксембурзі під час підписання Угоди про партнерство і співробітництво між Україною і ЄС.
Важливою подією для розвитку взаємовідносин Україна-ЄС стало прийняття ЄС у 2000 році рішення про виведення України з переліку країн із неринковою економікою й визнання країною з перехідною економікою, що дало їй додаткові преференції у розвитку співробітництва з європейськими і світовими структурами. Це рішення стало поштовхом до досліджень та написання наукових публікацій, де ключовим словосполученням стає «європейський вибір України».
Таким чином,протягом останніх дванадцяти років увага українських медіа прикута до таких головних та тенденційних понять як «Європа» та «євроінтеграція». Питання із членством України до сьогодні не з’ясовано, а отже, це дає привід до активного висвітлення цього аспекту в ЗМІ. Не менш важливим є те, що Україна знаходиться у центрі двох геополітичних просторів - західноєвропейського та євроазійського. Тобто на часі залишається ще одна проблема - Європа чи Росія. Ця тема також не раз обговорювалась у ЗМІ і зараз набирає обертів та нових векторів дослідження.
Важливим є висвітлення проблем євроінтеграції у місцевих комунальних газетах та рівень компетентності і заполітизованості цих ЗМІ, які в свою чергу впливають на формування образу «Європи» та майбутнього України у реципієнтів. Все це свідчить про актуальність обраної нами сфери дослідження.
Мета роботи - з’ясувати головні проблеми та тенденції у висвітленні європейського питання на шпальтах газети «Суми і сумчани».
Зовнішня політика залишається, перш за все, політикою - грою, де дуже багато залежить від того, хто встановлює правила. У нашому випадку – це влада та Президент. Тому було б доцільно прослідкувати зміну пріоритетів у 2000, 2005 та 2010 роках.
«Суми і сумчани» - офіційний тижневик Сумської міської ради. Отже, головне його завдання, окрім всебічного інформування населення, публікація постанов, указів регіонального та державного значення. Тобто, значна частина цієї газети відведена для офіційної інформації. За досліджуваний нами період - 2000, 2005, 2010 роки, видання з різних причин, про які редакція попереджала своїх читачів, змінювало кількість сторінок, що врешті впливало на обсяг інформації. За словами самої редакції, аудиторія газети - це в основному старше покоління, робітники та пенсіонери.
У 2000-му році газета, з точки зору міжнародних зв’язків та зовнішньої політики, висвітлювала такі основні питання:
-	стратегічним партнером є Росія («Україна-Росія: співробітництво» (№ 27, 6 липня, 2000р.), «Стратегічним партнером залишається росія» (№13, 30 березня, 2000р.), «Росія-Україна: кроки співпраці» (№25, 22 червня,2000р.));
-	пошук інвестицій та економічна міжнародна співпраця («З Егейського моря до Псла» (№45, 9 листопада, 2000р.), «Візит в Целлє: ширшають обрії міжнародного співробітництва» (№27, 6 липня, 2000 р.), «Посол республіки Австрія К. Фаб’ян на Сумщині» (№25, 22 червня, 2000 р.), «Зарубіжні контакти все тісніші і все плідніші» (№45, 9 листопада, 2000 р.));
-	висвітлення питань пов’язаних з історичним минулим України, референдумом як європейського вибору громадян та проблем культури населення («Як виписати рецепт патріотизму?» (№4, 27 січня, 2000 р.), «Схаменіться, будьте люди!» (№7, 17 лютого, 2000 р.), «Олександр Андронов: Референдум консолідує суспільство» (№12, 23 березня, 2000 р.), «Свіжий вітер реформ торкнувся і школи» (№45, 9 листопада, 2000р.), «Пустите Дуньку в Европу»(№12, 23 березня, 2000 р.)).
У 2005 році спостерігаємо якісну зміну тем, які стосуються України та Європи. Провідними стали:
-	проблеми євроінтеграції («З громадою - разом - кредо Президента України» (№5, 27 січня, 2005р.), «Візит Президента України до США»(№16, 14 квітня, 2005 р.), «Україна обирає демократію»(№5, 27 січня, 2005 р.), «Нові вимоги на шляху СОТ» (№47, 18 листопада, 2005 р.), «При безкультурності - ніякої Європи» (№11, 10 березня, 2005 р.), «Інтеграційний форум» (№16, 14 квітня, 2005 р.), «Інтегруватися в Європу треба, але не такими темпами, формами і методами» (№ 29, 15 липня, 2005 р.), «Сумистандартметрологія вже прямує до Європи» (№43, 21 жовтня, 2005 р.));
-	НАТО («Майбутнє збройних сил України за професіоналами» (№47, 18 листопада, 2005 р.), «У світі домінують економічні інтереси» (№40, 30 вересня 2005 р.), «Ми і НАТО. Історія відносин» (№27, 30 червня, 2005 р.), «Головне - не жити стереотипами» (№27, 30 червня, 2005 р.), «В. Медведчук: «Хто нам заважає здійснювати демократичні реформи без нАтО?»» (№ 48, 25 листопада, 2005 р.)).
Також не оминалися теми співпраці з Росією, проблеми інвестування та роботи за кордоном.
2010 рік можна назвати неоднозначним з точки зору взаємовідносин України та Заходу. З одного боку, матеріалів, що свідчили про стрімке просування нашої держави у європейські структури більшає, з іншого - з’являється провідна, тиражована тема, де Президент України Віктор Янукович стає на заваді нашого європейського шляху розвитку. Це засвідчують такі матеріали: «Україна спіткнулась через зраду» (№21, 21 травня, 2010 р.), «Захід розкусив, що стабільністю при Януковичу і не пахне» (№21, 21 травня, 2010 р.), «В Європі стурбовані тим, що робить Янукович» (№22, 28 травня, 2010 р.), «За дії на посаді Президента Янукович отримав двійку з хвостиком» (№25, 18 червня, 2010 р.).
Жанрова палітра аналізованих публікацій не досить різноманітна. Це у більшості своїй інформаційні матеріали, які майже не містять аналітики, що вкрай важлива для реципієнта. Мало проінформувати, вважаємо за необхідне правильно пояснити всі особливості, можливості, наслідки того чи іншого, у нашому випадку європейського чи євроазійського, вибору України. І бажано, коли це робить особа не зацікавлена та не заполітизована.
Незадовільна інформаційна політика урядів, непрофесіоналізм українських медіа та вплив російських медіа - причини низької обізнаності українських громадян із процесами євроінтеграції. Прокладання дороги України в ЄС - це не лише справа українських урядів, велике значення має робота українських медіа.
У цілому тижневик «Суми і сумчани» на достатньому рівні висвітлює проблеми європейського вибору України.

2.4 Газета «Ярмарок» про закон України «Про засади державної мовної політики»

    Резонансною подією в Україні у 2012 році стало прийняття закону «Про засади державної мовної політики», який засвідчив нестабільність державної мовної політики та розпочав процес істотних змін у мовному ситуації. Зрозуміло, що усі медіа тим чи іншим чином відреагували на появу мовного закону. Не стали винятком і місцеві мас – медіа, зокрема обласна щотижнева газета «Ярмарок», яка виходить в обласному центрі, місті Суми. Засновник та видавець – ПП «редакція газети «Ярмарок». Головний редактор – Петренко В.В. Дата заснування – 5 вересня 2000 рік.  Видання має 16 чорно – білих та кольорових сторінок формату А3. Тираж одного номера складає 4000 – 5000 примірників.
На сторінках щотижневика можна знайти матеріали присвячені актуальним проблемам загальноукраїнського та місцевого значення у сферах політики та економіки, публікації  на теми історії, культури, поради аграріям.  Газета «Ярмарок» розрахована на широку читацьку аудиторію, про що свідчить розмаїття  її рубрик.
Для аналізу місцевого видання нами було встановлено період від 7 лютого до 31 грудня 2012 року. Перша дата відповідає реєстрації законопроекту у Верховній Раді України. Часові межі становлять майже рік, за період якого відбувалися процеси, пов’язані з поданням, розглядом, ухваленням закону та введенням його в дію. Газета «Ярмарок» за вказаний період часу подає 20 матеріалів, що стосуються теми висвітлення мовного закону : «Ґвалтують українську мову» (№ 23), «На захист української мови» (№ 25),  «Мова – діамант народу» (№ 26),
 «Регіоналам подарували язика» (№ 26), «Вороги топчуться по нашій мові» (№ 27), «Таки прийняли…» (№ 27),  «Битва за мову» (№ 28), «Президент буде дуже уважно вивчати мовний закон»(№ 29), «Президенту України Януковичу Віктору Федоровичу» (№ 30), «Дожилися…» (№33),«Мовний закон набрав чинності» (№ 33),  «На Президента – до суду» (№ 33),  «Парад одного язика» (№ 34),  «Загрози української трагедії зростають» (№34),  «А з «язиком» допоможуть!» (№ 35), «Язик» наступає» (№36), «Захистимо українську Україну!» (№ 37), «Обіцяли відібрати у нас мову…» (№42), «Конкурс національної єдності» (№ 47),  «Влада наступила на старі граблі» (№ 48).
Висвітлення мовного закону газета «Ярмарок» почала в червні. У цьому місяці кількість надрукованих матеріалів складає 4, що складає 20% від загального числа, у липні – 5 (що становить 25 %). Час, коли кількість публікацій є найвищою, припадає на серпень  - 6 (30 %). Зменшення їх чисельності спостерігаємо у вересні 2 (10 %), жовтні 1 (5 %) та листопаді 2 (10%). Останній матеріал, присвячений висвітленню теми мовного закону «Ярмарок» друкує 29 листопада 2012 року (у № 48) (рис. 2.1).  

Рисунок 2.1- Кількісне співвідношення матеріалів
Проаналізувавши матеріали газети «Ярмарок», ми виявили, що за своєю жанровою характеристикою вони відносяться до інформаційної (60 % від загальної чисельності), аналітичної (35 %) та художньо-публіцистичної  (5 %) груп жанрів (рис. 2.1.).
Так, 12 публікацій належать до інформаційних жанрів. Серед них переважає замітка. До аналітичної групи жанрів відносимо 7 публікацій – це статті та листи до високопосадовців. До художньо-публіцистичної групи  належить 1 публікація – памфлет.

Рисунок  2.2 –  Жанрова своєрідність матеріалів 
       За тематикою проаналізовані публікації можна розподілити на такі групи: 
-	матеріали, що в історичному розрізі порушують проблему значущості української мови (20 %);
-	матеріали, які піднімають питання ролі мови у житті людини та самозбереженні нації (65 %);
-	матеріали, які висвітлюють ставлення проросійськи налаштованих політичних сил України та перших осіб Російської Федерації до прийняття мовного закону (15 %).

Рисунок 2.3 – Тематика публікацій
Місцева газета «Ярмарок», висвітлюючи мовний закон, зосередила свою увагу на подіях, що відбувалися протягом періоду за червень–листопад 2012 року, коли мовний закон інтенсивно розглядався. Частково видання висвітлило процеси після моменту реєстрації до активного обговорення, та після набуття ним чинності. У  публікаціях автори розглянули події та явища, що мали місце під час безпосереднього розгляду поданого законопроекту, його подальшого затвердження Верховною Радою України, підписання Закону Президентом України та введення його в дію в регіонах країни. Газета «Ярмарок» висвітлювала загальнодержавні та регіональні процеси задля панорамного розгляду мовного питання. Матеріали написані в інформаційних та аналітичних жанрах, на основі яких мовна ситуація проаналізована більш глибоко, із застосуванням коментування, представленням протилежних точок зору провідних діячів всіх сфер суспільства та авторського погляду на Закон України «Про засади державної мовної політики».

2.5.  Парламентські вибори 2012 року на шпальтах газети «Панорама»

Особливості функціонування ЗМІ, забезпечення громадянських свобод, можливість отримання повної, точної й правдивої інформації визначають рівень демократизації суспільства. Вибори не тільки невід’ємна складова демократичного устрою держави, а й серйозне випробовування мас-медіа на відповідність їх сучасним професійним стандартам та етичним нормам.
«В ідеалі було б, звичайно, найкраще, щоб журналістика нікому не служила, – читаємо у В. Різуна, - щоб вона була незалежною, виступала певним аналітиком суспільного розвитку, була між народом і владою, мала об’єктивну точку зору, щоб на неї ніхто не тиснув - ні влада, ні громада» [22, стор. 14].
Питання співпраці влади з пресою розглядалося такими науковцями, як С. Гутиря, О. Чекмишев, Л. Ярошенко, І. Паславський. Вони аналізують діяльність ЗМІ під час виборчої кампанії, зосереджуючи увагу на просвітницькій ролі ЗМІ в демократичному суспільстві, кінцевою метою якої є підвищення політичної культури українського електорату. 
Інформаційний ресурс відіграє важливу роль у виборчій кампанії в електоральному процесі. Діяльність журналістів під час виборів - велика відповідальність перед виборцями, тому що це період, протягом якого у правлячих партій і політичних лідерів, що балотуються, виникає дуже сильне бажання маніпулювати громадською думкою і контролювати процес подачі фактів. За цих умов, чи буде вибір кожної людини свідомим, умотивованим, залежить насамперед від ЗМІ. якщо вони зможуть створити «відповідне інформаційне поле», достатній обсяг неупередженої, нейтральної, об’єктивної інформації, то на підставі неї виборець прийме рішення щодо конкретної кандидатури чи партії ще до того моменту, коли прийде на виборчу дільницю. Це і зумовлює актуальність обраної теми.
Матеріалом для проведення дослідження слугував контент газети «Панорама», присвячений виборам.
ЗМІ - важливе джерело інформації про політиків для громадськості, адже політичні діячі прагнуть висвітлювати свою діяльність, а суспільство - поглинати її. Як зазначають дослідники Я. Ланге та Е. Палмера, «неучасть засобів масової інформації у виборах може створити інформаційний дефіцит, а непрофесійна участь може негативно вплинути на результати виборів. Для того, щоб голосування відбулося на підставі свідомої оцінки конкуруючих партій, кандидатів та політиків, участь засобів масової інформації у виборчих кампаніях відіграє надзвичайно важливу роль» [12, стор. 9].
Формами передвиборної агітації відповідно до Закону та Положення можуть бути: виступи (особисте звернення до виборців суб’єктів проведення передвиборної агітації через ЗМІ), інтерв’ю (відповіді суб’єктів проведення передвиборної агітації на запитання, поставлені журналістами), прес-конференція (виклад суб’єктами проведення передвиборної агітації передвиборної програми кандидата чи партії перед представниками ЗМІ, відповіді на запитання), «гаряча лінія» (відповіді суб’єктів проведення передвиборної агітації на запитання читачів друкованих ЗМІ під час телефонних розмов у редакції), «круглий стіл» (колективний обмін думками між кандидатами, їх довіреними особами за участю представників ЗМІ та виборців), політична реклама в ЗМІ (розповсюджувана суб’єктами проведення передвиборної агітації інформація про кандидата чи партію, оплачена за рахунок коштів його особистого виборчого фонду з метою пропаганди ідей, поглядів, програмних документів кандидата чи партії) [14, стор. 13].
Під час передвиборчої гонки газета «Панорама» активно висвітлювала діяльність партій та окремих кандидатів. Так, у період з 18 липня по 7 листопада (16 номерів) на сторінках газети було розміщено 91 матеріал, які ми аналізуємо. Вони стосуються як передвиборчого періоду, так і дня виборів, результатів і підбиття підсумків у Сумській області. Можна умовно розділити матеріали, присвячені виборчій діяльності кандидатів і партій, на два види: з позначкою «передвиборча агітація» та без неї - у рубриках «політика», «благодійність», «особистість» тощо. Ми вважаємо, що досліджувати варто обидва види, адже різниця між ними полягає лиш у тому, чи позначені вони як агітаційні, чи ні.
Загалом нами виявлено 70 агітаційних матеріалів. З-поміж них політичній партії «Україна вперед!» присвячено 11 матеріалів: 2 містять позначку «Передвиборча агітація», 9 є інформаційними матеріалами, що вийшли в рубриці «Політика». Варто зазначити, що цій партії газета приділяє особливу увагу. Такий висновок можна зробити, проаналізувавши відповідні матеріали. Вони займають багато місця (0,5-1 сторінка), містять по 2 фото. Журналісти не завжди дотримуються принципу неупередженості: деякі матеріали містять заклики, спонукання, елементи передвиборчої програми, фактично - політичну рекламу, так звану «джинсу» або замовні матеріали, наприклад, інтерв’ю з кандидатом від партії - «Ценить прошлое. Двигаться вперед!» №36 (29 серпня - 5 вересня); матеріал «Экономика не доживет до выборов?» містить передвиборчу програму партії № 38 (12-19 вересня); результати соціологічних досліджень на користь партії подає публікація «Партия «Украина вперед!» проходит в Верховную Раду» № 38 (12-19 вересня) тощо. Окремо зазначимо, що в рубриці «Політика» вийшов матеріал, який охоплює цілу шпальту і містить 3 фото - «Партия «Украина вперед!» оновит украинскую политику», у якому автор говорить про переваги новоствореної політичної сили (№ 33 (8-15 серпня): «Нынешняя власть безнадежно отстала от украинского общества. Оно далеко ушло вперед в своем развитии и остро нуждается в новых лидерах, способных реализовать новые идеи и новые подходы к управлению государством. Поэтому сейчас основная задача - привести в политику поколение современных, деятельных, активных украинцев», - пише автор, ім’я якого не вказується.
Діяльності опозиційних сил (ВО «Батьківщина») присвячено 9 матеріалів. Із них 3 - з позначкою «Передвиборча агітація». Зокрема матеріал «В каждом округе будет выставлен только один представитель настоящей оппозиции» подає інформацію про прес-конференцію опозиційних сил напередодні виборів. Інші 6, що вийшли в рубриці «Політика», відрізняються нейтральною тональністю змісту. З огляду на це, можемо говорити про дотримання авторами принципу неупередженості і об’єктивності у висвітленні діяльності партії.
Партії «Удар» присвячено 6 матеріалів, усі вийшли в рубриці «Політика». Журналісти об’єктивно висвітлюють діяльність партії, є політично неупередженими, подаючи інформацію про акції та конкурси, які організовує партія. Так, бачимо, що в таких публікаціях місцю реклами немає, адже всі матеріали містять інформаційний привід, соціально значущий для громадськості: «Активная молодежь Сумщины «ударит» творчеством по безразличию избирателей» № 37 (5 - 12 вересня) - оголошено конкурс на найкращий мотиваційний продукт; «Сезон охоты на коррупционеров открыт» № 38 (12 - 19 вересня) - висвітлює акцію «Люстрация кадров», що пройшла у Сумах; «Праздник дестства в Ахтырке» -№ 38 (12 - 19 вересня) - розповідь про благодійність братів Кличків, один з яких є головою «Удару». Наявні також 2 матеріали, що висвітлюють діяльність партії в негативному ракурсі: «Провластные телеканалы подыгривают Кличко» № 40 (26 вересня - 3 жовтня) - заява експерта про висвітлення деякими телеканалами недостовірних соцопитувань, що свідчать на користь партії «Удар»; «Кличко- Ющенко-два, или Мессия возвращается» № 42 (10-17 жовтня), де порівнюється діяльність провального уряду Ющенка з програмною діяльністю партії Кличка.
Радикальній партії Олега Ляшка присвячено 5 матеріалів, що вийшли у рубриці «Політика». Усі вони є новинними і висвітлюють діяльність партії у нейтральному руслі, повідомляючи чітко і ясно: хто, де коли, з якою метою. Так, новина «Олег Ляшко знищив прапори Партії регіонів» (№ 32 (1 - 8 серпня)) є суто інформаційною, хоч і містить цитати лідера партії. 2 матеріали, присвячені партії «Наша Україна», вийшли як «Передвиборча агітація», а в рубриці «Політика» не з’являлися зовсім.
По одному матеріалу присвячено Комуністичній Партії України, Українській Народній Партії, Народній Самообороні (з позначкою «Передвиборча агітація»).
Що стосується кандидатів, то палітра публікацій має такий вигляд. О. Костенку, самовисуванцю, присвячено 17 матеріалів. З них лише 4 містять позначку «Передвиборча агітація», інші 13 вийшли під різними рубриками і описують благочинну діяльність пана Олександра. Оскільки він не входить до жодної партії, висвітлюється лише його особиста діяльність: «Фонд Александра Костенко установит лавочки», «Сумки здоров’я от Александра Костенко» (№ 30 (18 - 25 липня)), «Ты не один - ты вместе с футболом» (№ 32 (1 - 8 серпня)), «Чешка: озеро в бетоне» (№ 40 (26 вересня - 3 жовтня)).
8 матеріалів приділяють увагу Анатолію Єпіфанову, самовисуванцю. З них 6 опубліковані як «Передвиборча агітація». У рубриці «Просьба» був надрукований матеріал «Не словом, а делом» (№ 30 (18 - 25 липня)), у якому йдеться про відкритий лист громадськості до Анатолія Єпіфанова. У цьому листі його переконують взяти участь у виборах. У № 33 (8 - 15 серпня) вийшов матеріал-відповідь «Победа сумской громады».
Олегу Медуниці як кандидату від ВО «Батьківщина» присвячено 5 матеріалів. «Передвиборча агітація» містить 4 матеріали, 2 з яких - виступи Олега В’ячеславовича, написані ним самим. Ще один матеріал вийшов у рубриці «Політика». Це «Леся Оробец на Сумщине: «ПР готовит масштабне фальсификации и провокации» (№ 41 (3 - 10 жовтня)), інформаційним приводом до написання якого став приїзд відомого політика лесі Оробець, яка дала прес-конференцію спільно з Олегом Медуницею. Позиція автора не прослідковується, читач має змогу робити власні висновки на основі слів політиків.
5 матеріалів присвячено Олександру Волкову, кандидату від «Батьківщини». 1 з них - у рубриці «Передвиборча агітація», 4 - у рубриці «Політика». Так, у № 41 (3-10 жовтня) розміщено матеріал «Детская радость на Химгородке», у якому йдеться про встановлення дитячого майданчика фондом імені Олександра Волкова. Постать пана Олександра висвітлена позитивно, і хоч жодного разу не згадується про його приналежність до партії, матеріал вийшов у рубриці «Політика».
По одному матеріалу присвячено самовисуванцям Вірі Мотречко (№ 42 (10-17 жовтня)) і Володимиру Токарю (№ 43 (17-24 жовтня)). Вони вийшли в рубриці «Передвиборча агітація».
Тижневик надав усім партіям та кандидатам можливість агітувати виборців, систематично публікував матеріали про діяльність усіх суб’єктів виборчого процесу. Негативним є лише те, що в передвиборчий період редакцією не було передбачено «круглих столів» та «гарячих ліній».
Не слід забувати про «громадсько-спрямоване» висвітлення виборів, метою якого є показати щоденну дійсність, а не програму, складену політичним партіями. Таке висвітлення виборів фокусується на проблемах, їх вирішенні та фактах, а не просто на звітах лідерів, стратегіях кампаній кандидатів або їх обіцянках. Роль преси у висвітленні виборів подвійна: проінформувати громадян та продемонструвати їм, що в їхніх руках є повноваження зважувати проблеми та вимагати відповідальності, вибирати уряд і главу.
До того ж, висвітлення виборів має на меті вказати на політичні проблеми та вивчити шляхи їх розв’зання, порушити спірні питання, озвучити думку тощо. У Я. Ланге та Е. Палмери читаємо: «Журналісти повинні критично аналізувати важливі відмінності між політичними партіями та кандидатами, залучати до дискусій, що стосуються складних проблем, і постійно шукати способи забезпечення аудиторії цінною, повною й вірогідною інформацією» [12, стор. 101].
Газета «Панорма» не ігнорує громадсько-спрямоване висвітлення виборів. Опубліковано 21 матеріал, що стосуються дня і результатів виборів. Матеріал «Передвыборная готовность» (№ 30 (18 - 25 липня)) вийшов з підзаголовком «В конце июля в Украине стартует избирательная кампания». Він інформує читачів про особливості цьогорічних виборів: за якою системою і коли вони проходитимуть, де буде розміщено інформацію про виборчі дільниці, орієнтовні списки кандидатів. Особливо корисним для читачів є календар виборів, у якому зазначено найважливіші дати: старт виборчої кампанії, висунення кандидатів, створення окружних і дільничних комісій тощо.
«Депутаты понаехали» (№ 32 (1 - 8 серпня)) розповідає про фальсифікації з боку влади та надає рекомендації, яким чином запобігти цьому негативному явищу. Про перебіг першого тижня виборчої кампанії на Сумщині йдеться у статті «Старые знакомые» (№ 33 (8 - 15 серпня)). «Найдите 450 отличий: кандидаты от власти и оппозиции» (№ 34 (15 - 25 серпня)) - аналізується склад різних політичних партій і дається прогноз того, як наявність «зірок», олігархів та інших непересічних особистостей вплине на політику. Про те, скільки заробляють кандидати в народні депутати від Сумщини, йдеться у розслідуванні «Богатые и бедные» (№ 35 (22 - 29 серпня)). Інформація про фінансовий стан кандидатів у народні депутати, відповідно до Закону України «Про вибори народних депутатів», є відкритою. Таким чином, журналісти та ЗМІ мають право оприлюднювати результати про офіційні доходи кандидатів, публікувати інформацію, яка стосується фінансового та майнового стану кандидатів.
У рубриці «Фото недели» (№ 38 (12 - 19 вересня)) оприлюднено зображення зіпсованого білборда кандидата у народні депутати Олега Медуниці. Видання, посилаючись на джерело, що зробило офіційну заяву, надає інформацію про вину конкурента - Анатолія Єпіфанова.
«Бочка дегтя» (№ 38 (12 - 19 вересня)) має підзаголовок «Партия власти лидирует по количеству нарушений в ходе предвыборной кампании» ще раз підтверджує опозиційно налаштовану політику «Панорами». Наступний матеріал підтверджує прихильне ставлення газети до опозиції: «Активные оппозиционеры» (№ 38 (12 - 19 вересня)) - це соціологічні дані опитувань, результати яких - «сумчаны готовы идти на выборы и голосовать против власти».
Матеріал «Кандидаты без ретуши» (№ 39 (19 - 26 вересня)) хоч і обіцяє своїм підзаголовком «Портреты кандидатов в депутаты - без рекламы» відкривати «скелети у шафах», але насправді - ніякої критики чи навіть аналізу. Натомість - наведено загальновідомі факти.
«Панорама» оприлюднювала результати соцопитувань, присвячених виборам: «28 октября состоятся выборы в Верховную Раду. Во что Вы верите больше всего?» (найчастіше, за даними видання, сумчани відповідали - «пройдут фальсификации»); «Кого Вы поддержите на выборах 28 октября?» (відповіді - абстрактні, на кшталт «чесних, добросовісних і тощо»).
У матеріалі, що присвячений передвиборчому дню - «Завтра были выборы» (№ 44 (24 - 31 жовтня)), автор закликає виборців прийти і проголосувати, таким чином виконуючи важливу роль регулятора суспільних відносин. Автор агітує не підтримувати провладну партію: «Эти выборы - борьба, прежде всего, с кланом януковича; возможность не допустить переизбрания ВФя на второй срок».
«Долой «косынку»» (№ 44 (24 - 31 жовтня)) - матеріал, який інформує читачів про можливі фальсифікації, закликає повідомляти про помічені порушення за вказаним номером. Це свідчить про зацікавленість газети у прозорих і чесних виборах, які сприятимуть формуванню демократичного суспільства.
Виборчому дню присвячено цілий розворот - «Хроника парламентських выборов 2012 в г. Сумы и Сумской области» (№ 45 (31 жовтня - 7 листопада)). Повідомляється про всі зафіксовані порушення. Викладається лише суть, короткі факти. Газета добросовісно забезпечила інформування своїх читачів про перебіг виборчого процесу: спостерігачі від редакцій перебували ледь не на всіх дільницях міста, фіксуючи порушення.
«Выборы изнутри», «Избирательный ликбез», «Непонятные списки», «У меня зазвонил телефон» (№ 45 (31 жовтня - 7 листопада)) - це окремі матеріали, що розповідають про найбільш цікаві випадки порушень.
Щодо результатів виборів «Панорама» спрацювала дуже оперативно: паралельно з дільничними комісіями група громадських активістів вела підрахунок голосів, результати якого постійно оновлювався на сайті газети. Про це можна прочитати в № 45 (31 жовтня - 7 листопада). Отже, «Панорама» стала першим ЗМІ на Сумщині, що оприлюднив результати виборів.
На сторінках газети розміщено графічне зображення результатів виборів. Так, на розвороті в № 45 подана карта Сумщини під заголовком «Вибори-2012: Сумщина та Україна». Вона детально ілюструє дані виборчих округів.
Підсумковими можна назвати два матеріали. У статті «Регионы просят огня» (автор - головний редактор «Панорами» Євген Положій) аналізуються результати виборів, робляться прогнози щодо майбутнього України та вплив на нього виборів. Редакція ще раз доводить свою позицію щодо Партії регіонів та Януковича. Зокрема йдеться про те, що прибічники Партії регіонів набрали досить велику кількість голосів: «ни один человек на Сумщине не смог бы набрать больше на этих округах под маркою ПР, чем они».
Другим таким матеріалом є інтерв’ю «Олег Медуниця: почуття помсти у мене немає». Переможець одного з виборчих округів аналізує весь виборчий період, говорить про подальші плани діяльності у Верховній Раді України.
У результаті проведеного дослідження, зазначимо, що сумський тижневик «Панорама» взяв активну участь у висвітленні перебігу парламентських виборів 2012 року і загалом виконав місію, яка покладається на громадсько-політичне видання. Статті, надруковані в тижневику, позначені громадськими настроями та повно, точно й оперативно висвітлювали виборчу кампанію, інформували про політичну ситуацію в Україні у передвиборчий період. Висвітлення виборів ґрунтується на фактичному матеріалі й фокусується на проблемах та шляхах їх вирішенні .
Газета, всебічно інформуючи громадян щодо перебігу виборів у країні, намагалася переконати читачів в тому, що доля країни - в їхніх руках. Всебічне висвітлення виборів формувало громадську думку, допомагало сумчанам краще зорієнтуватися у виборі політичної сили, спонукало до дії , сприяло визначенню шляхів розв’язання проблем. Незважаючи на те, що контент газети був насиченим інформацією, газета «Панорама» друкувала й аналітичні матеріали, особливо це стосується підсумків виборчого процесу в Сумській області, аналізу їх результатів та прогнозу на майбутнє. Загалом, незалежний тижневик підтримав статус свого видання та підтвердив дотримання професійних стандартів.

3 МОВНО-СТИЛІСТИЧНІ ОСОБЛИВОСТІ ЗМІ СУМЩИНИ

3.1 Періодичні видання Сумщини в нормативно-стилістичному аспекті

Сучасні газети демонструють зниження рівня мовно-нормативної культури,  що відбивається на включенні у газетні матеріали слів, граматичних форм, які знаходяться за межами кодифікації. Цей активний процес демократизації мовного етикету можна продемонструвати на прикладах входження у словесний масив слів зниженого стилю у вигляді розмовної лексики.  Не отримуючи чіткої дефініції «розмовної лексики», можна, мабуть, опертися на категорію розмовне мовлення, елементи якого просякають у письмовий  різновид мовлення у вигляді просторіччя, суржику, молодіжного сленгу,  жаргонізмів та діалектизмів.  
Просторіччя  –  це сукупність засобів усного розмовного мовлення, що не є нормованою і характеризується грубуватістю. Це явище можна проілюструвати наступними прикладами: «Мэрский полтинник. 11 октября мэр Сум Геннадий Минаев отметил свое 50-летие» (Данкор, № 41 – С.А6);  «Так если они отдельные юридические лица, тогда пусть «Компослуги» шуруют на Прокофьева, 25….» (ДС-Экспресс, №40 – с.2);  «Тормознули. Стихийную установку киосков удалось приостановить, но не ликвидировать» (Данкор, №51 – с.А3); «Еще один фонтан на Покровской площади с момента открытия барахлит постоянно» (ВсіСуми Панорама, № 36, с. – А3); «Это вам не хухры-мухры. Как власть и бизнес в Ахтырском районе работает на развитие села». «Янукович прокатил Чмыря»  (Данкор, № 5 – с. А6);  (Ваш шанс,  №44. – с.А21); «Всем заткнуться!» (Данкор, №4. – с.А6); «Сумским троллейбусникам подкинули миллион». (Данкор, №16. – с.А3)
Наявні в мовленні й штучно і неприродно поєднані елементи двох або кількох мов, відомі як суржик, що порушують норми літературної мови.  Термін є метафоричним перенесенням від первинного значення суржику як суміші зерен з пшениці й жита,  жита й ячменю,  ячменю й вівса.  Суржик переважно має пейоративне забарвлення як негативне явище, крайній вияв інтерференції. Наприклад: «Потому что низзя» (Всі Суми, Панорама, № 5. – с.А2) «Йолка для Украины» ( Всі Суми, Панорама,  № 49. - с. 1); «Великовільмівчани можуть гордитися:  вони дали освіті гарного спеціаліста, та ще й  - чоловіка» . (Вперед,  №35,  - с.4); «Зустріч комсомольців пройшла у дуже теплій обстановці». (Ленінська правда, № 42. – с.4);  «В.Підлісний на свій страх і ризик, як то кажуть,  один із перших в Україні настояв, аби назвати тоді…» (Діалог, №42. – с.1);  «Містяни старалися обходити стороною центральну площу – тут стояла шибениця» (Вперед, №35. – с.1); «Коли ж температура опуститься до стабільного морозу - 3°С, троянди треба вкрити ялинковим гіллям». (Діалог, № 46. – с. 4);  «Необхідно відмітити, що всі переміщення з посади на посаду пов’язані з важким станом у питанні працевлаштування  дружин військовослужбовців…» (Діалог,  №41. – с.1); «І таких прикладів можна привести багато». (Медицина і здоров’я, №2. – с.2). 
Демократизація мови преси, що виявляється у зниженні  літературної норми,  позначилася і в інтенсивному використанні соціальних жаргонізмів і сленгу, особливо молодіжного та кримінального арго.  Наприклад: «Я бы, конечно, хотел  чтобы его закрыли в дурке, но Вы не волшебник..» (Данкор, №3 – с. А10).); «Презерватив с ширкой – внутри  наркокурьера» (Ваш шанс, №44 – с.А1);  «Фигня на постном масле» (ВсіСуми Панорама, № 46, с. – А 10); «Студенты над нами смеяться будут: собрались взрослые дяди и их тролят» (ДС-Экспресс, №40 – с.8); «Понты для приезжих». (ВсіСуми Панорама,  №16. – с.А10). 
Мають місце у мові регіональної преси Сумщини і лайливі слова, основну причину  появи яких вбачають у суспільних чинниках, таких як економічна нестабільність, бідність, переоцінка світоглядних цінностей. Враховуючи те, що мова є відображенням свідомості й світосприйняття людини, будь-які суспільні зміни одразу ж знаходять у ній своє віддзеркалення.  Ось наприклад: «Ну так что? Сумы – город быдла? Когда милиция найдет этих ублюдков (а это уже не сложно!), предлагаю засунуть остатки фонарей  им в …. Согласны? – цитаты из надписи Минаева в фейсбуке (ДС-Экспресс, № 48 – с.2); «Що Ви робите біля цієї смердючої купки лайна на ім’я Мінаєв?» (ВсіСуми Панорама, № 47, с.  – А 14); «В Сумах идиоты или сепаратисты хотели перекрыть воду» (Всі Суми, Панорама,  №18. – с.А3);  «Уродливые и не очень МАФы стали практически нормой в нашем городе» (ВсіСуми Панорама,  №12. – с.А16); «Только в среду посадили с КП «Зеленстрой»  ели, а в ночь на пятницу, одну голубую ель уже выкопали и утащили. Засранцы.» (Данкор,  №16.  – с.А3).
Аналіз мови преси Сумського регіону засвідчив, що вона далека від нормативно-стилістичних норм, таких як правильність, різноманітність, милозвучність. Автори у довільному порядку використовують у текстах арго і сленг, тим самим пропагуючи жаргонне мовлення, створюють певний стилістичний колорит.  І, хоча, мові преси і притаманна певна образність завдяки  наявності  різних стилістичних прийомів, більшість з них, створені засобами просторічної мови,  сленгом або вульгаризмами, а не засобами добірної літературної мови, яка має значні потенційні можливості.  

3.2 Лексичні особливості мови преси Східної та Західної України
 
Мова - індикатор стану суспільства. Найменші зміни в житті соціуму знаходять своє відображення в нових мовних процесах. Як казав О. Гончар: «Мова - це не просто спосіб спілкування, а щось більш значуще. Мова - це всі глибинні пласти духовного життя народу, його історична пам’ять, найцінніше надбання віків, мова - це ще й музика, мелодика, фарби, буття, сучасна, художня, інтелектуальна і мисленнєва діяльність народу».
Зміни життєвих пріоритетів, на які впливають культурні, політичні, економічні чинники на сучасному етапі знаходять своє втілення в мові. особливо яскраво ця тенденція проявляється в мові засобів масової інформації, де в повному обсязі відображається ставлення соціуму до найбільш актуальних та злободенних проблем.
Мета нашої роботи - порівняти на лексичному рівні мову преси західної та східної України, дослідити вживання діалектизмів.
Актуальність роботи полягає в тому, що на сьогодні мало досліджена проблема порівняльних особливостей функціонування мови ЗМІ в різних регіонах України.
Вагомий внесок у вивчення мови засобів масової інформації наприкінці ХХ - на початку ХХІ ст. зробили О. Стишов, Н. Андрейченко, Б. Коваленко, Т. Коць, О. Мітчук, І. Холявко, О. Чередниченко, Г. Шаповалова, О. Сербенська, Л. Ставицька, Ж. Колоїз, Л. Пархонюк, С. Єрмоленко, А. Григораш та ін.
У свідомості пересічних громадян мова ЗМІ асоціюється з поняттям сучасної української літературної мови, тому важливо раціональне та усвідомлене застосування тих чи інших мовних засобів. Редактори регіональних газет нерідко дозволяють собі відходити від норм літературної мови та вживати слова, властиві лише певній території, що, на нашу думку, є неправомірним.
Для аналізу візьмемо газету Тернопільської обласної ради і державної адміністрації «Свобода» та Сумську обласну громадсько-політичну газету «Суми і сумчани».
Діалектизми - це слова, вживання яких характеризується територіальною обмеженістю і більш-менш різко контрастує з прийнятими в літературній мові нормами. Діалекти української мови поділяють на три основні групи: північну (охоплює північ Сумської й Київської областей, Чернігівську, Житомирську, рівненську й Волинську області), південно-східну (охоплює більшу частину Київської, Одеської та Сумської областей, Полтавську, Черкаську, Харківську, Луганську, Донецьку, Дніпропетровську, Запорізьку, Кіровоградську, Миколаївську й Херсонську області) та південно-західну (охоплює частину Київської та Одеської областей, Вінницьку, Хмельницьку, Чернівецьку, Закарпатську, Львівську, Івано-Франківську й Тернопільську області).
Залежно від того, як співвідносяться територіальні діалектизми із загальнонародним словником, їх поділяють на словникові (лексичні), етнографічні, семантичні та словотвірні [7, стор. 40-43].
Діалектизми, що позначають поняття, для яких у літературній мові є інші назви, називають словниковими (лексичними). Це, власне, дублети до літературних слів. Наприклад, у тернопільській газеті фіксуємо цікаве використання слова господарка: А що господарка записана на Марію - правда (»Свобода», 14 грудня 2011 р.); Уся господарка - худоба, город - теж на Катерині («Свобода», 23 вересня 2010 р.). У сумській же газеті функціонує літературний відповідник ненормативному західно-українському слову господарка - господарство: Голова Київської міської адміністрації Олександр Попов заявив сьогодні, 27 січня, що столичне міське господарство готове до роботи в умовах значного похолодання («Суми і сумчани», 28.01.2012); На Рівненщині господарство постачало контрабандний ліс до Європи («Суми і сумчани», 14.02.2012).
Діалектизми, які називають місцеві реалії й поняття, невідомі поза межами певного наріччя, говору, називають етнографічними. Вони не мають відповідників у літературній мові. Наприклад: Самодіяльні актори були одягнені в національне вбрання: вишиті сорочки, ша- лянові спідниці, розшиті бісером ґорсики («Свобода», 3 лютого 2012 р.) (ґорсик - вишита безрукавка; шалянова спідниця - спідниця бордового кольору, етнічний одяг українок).
На Сумщині на позначення одягу без рукавів вживають слово жилетка, для західної України більш правомірним є слово станик, порівняймо: Жакет - це, як мінімум, ще 200 гривень, а жилетка - близько 150 грн («Суми і сумчани», 15.08.2011); Зроблені власноруч пальто чи станик красиві та зручні, а ще такі в жодному магазині не купити («Свобода», 7 квітня 2012 р.).
Часто діалектними в газетних текстах є назви предметів побуту. Наприклад, унормованим в українській мові є використання слова ніж, але в газеті «Суми і сумчани» читаємо: У минулому році він замовив в китайському інтернет-магазині два брелки, ліхтарик і скла- даний ножик («Суми і сумчани», 26.03.2012). Для сумського регіну більш звичне використання слів штори, гардини чи портьєри, тоді ж як для західної частини України - фіранки. Наприклад: Людмила Василівна, з якою прожив у шлюбі більше тридцяти років, недавно пошила ніжно-блакитні фіранки на вікна, через які і світ - миліший («Свобода», 20 квітня 2011 р.).
Загальнонародні слова, що мають значення, відмінне від загальноприйнятого, називають семантичними діалектизмами [13, стор. 312]. Наприклад: Вітер упереміж з дощем аж висвистував, під ногами чавкало болото (болото - «грязюка») («Свобода», 8 лютого 2012); Якось молода замовила на шлюбну церемонію торт з фігуркою рибалки на човні (молода - наречена) («Свобода», 8 лютого 2012 р.).
Звичайно, невиправдане використання діалектичних слів засмічує українську мову, але не слід вважати, що це явище несе лише негативний характер. Д. Пономарів зазначає, що діалектна лексика виділяє найдрібніші деталі явищ, предметів, реалій навколишньої дійсності. Це дає широкі можливості в художньому стилі максимального наближення до дійсності, для опису життя з усіма його подробицями, для відтворення місцевого колориту, для типізації характерів різних соціальних прошарків [21, стор.  75].
Таким чином, порівнявши лексичні особливості преси східної та західної України, доходимо висновку: у мові газети «Суми і сумчани» трапляється набагато менше діалектизмів, ніж у газеті «Свобода». Так, з досліджуваних п’яти номерів кожного видання у першому з них діалектизми складають 2 %, тоді як у другому - 14%. Отже, мова газет Сумщини є ближчою до літературних норм, тоді як тернопільська газета дозволяє друкувати собі елементи, зрозумілі лише місцевим жителям, що обмежує коло її читачів.

ВИСНОВКИ

Процес становлення  партійно-радянської преси Сумщини здійснювався під активним впливом територіальних, демографічних, соціальних, економічних, мовних особливостей регіону,  проте домінантним, що визначив її типологічну, проблемно-тематичну та жанрову парадигми, був потужний партійно-державний фактор.
Аналіз історико-типологічних особливостей регіональної преси в Україні початку ХХ століття засвідчує, що журналістика Сумщини 20–30-х рр., як одна з місцевих структур системи тоталітарної періодики, віддзеркалює основні закономірності зародження, становлення та еволюції цієї соціально-культурної моделі. Сувора ієрархізація структури радянської періодики, в основу якої було покладено вертикально-пірамідальну залежність газетних та журнальних типів, формування якої остаточно завершилось у 30-і рр., зумовила єдиний типологічний шаблон, що вплинув і на характер регіональної та місцевої преси Сумщини цього періоду.
На вершині обласної піраміди періодики були обласні газети, що належали до типу масової громадсько-політичної преси, розрахованої на партійну номенклатуру, керівний склад підприємств і установ, партійно-господарчий актив на місцях. У ході формування системи партійно-радянської преси зароджується і феномен робсількорівського руху. Саме він, на перший погляд, мав наблизити журналістику до реальних повсякденних проблем і забезпечити постійний двосторонній зв’язок видання і читача. Однак від моменту зародження робсількорівський рух опинився не лише під пильним наглядом редакцій, але й різних контролюючих інстанцій аж до органів юстиції. Спільним для усіх типів видань регіонального (обласного), районного та місцевого рівнів було підпорядкування партійним та владним структурам. Саме з цього періоду партійно-радянська (з перевагою першої складової) преса почала репрезентувати всю журналістику, бо була єдиноможливою в легальному розумінні.
Традиційно, визначаючи певне видання як регіональне, звертали увагу на те, що редакція розміщена у відповідному регіоні, видання має бути зорієнтованим  насамперед на місцевого споживача інформації і, відповідно, це видання є націленим передусім на продукуванні інформації про регіон.   У сучасну епоху глобального обміну інформацією особливої ваги набуває інформаційне наповнення засобу масової комунікації, за яким можливо визначити регіональний характер мас-медійного проекту. Специфіка української регіональної періодики сьогодні полягає в тому, що вона працює в жорсткому ринковому просторі, а публіцистична пропозиція місцевих видань чітко віддзеркалює читацький попит: конкуренція між недержавними виданнями й такими, де в числі засновників фігурують органи влади і управління, призводить до далеко не мирного вирішення багатьох гострих проблем.
На формування системи регіональних ЗМІ, Сумщини зокрема,  впливає низка факторів - політичних, економічних, соціокультурних, ідеологічних тощо.  Типологія місцевих мас-медіа Сумщини охоплює: 1) ЗМК, адресовані для широкого загалу; 2) ЗМК, адресовані певній соціальній групі; 3) ЗМК вузькоспеціалізовані. Сучасні місцеві видання розкривають актуальні політичні, громадські, економічні, соціальні проблеми регіону, виступають важливим чинником формування громадської думки про життя в регіону. 
У жанровому плані Сумські мас-медіа більше представлені інформаційними жанрами і значно менше аналітичними та художньо-публіцистичними матеріалами. 

ПЕРЕЛІК ПОСИЛАНЬ

1.	Бідзіля Ю. Проблема «Журналіст і влада» в науковій спадщині професора В.Й. Здоровеги. - Ужгород, 2010. - 137 с.
2.	Вейсберг М. Як владі працювати з незалежною пресою. - К.: Українська Асоціація Видавців Періодичної Преси, 2003. - 64 с.
3.	Герман Л. Модель «Влада-ЗМІ» на прикладі видань «Сумщина» та «Панорама» / Л.Герман, О.Ткаченко // Матеріали Восьмої Всеукраїнської науково-практичної конференції «Журналістська освіта на Сумщині: набутки й проблеми» : збірник наукових праць / Укладачі О. Г. Ткаченко, В. О. Садівничий. – Суми : Сумський державний університет, 2012. – 132 с. – С.31-34.
4.	Горбатенко В. П. Політологічний енциклопедичний словник / В.П. Горбатенко. - К. : Генеза, 2004. - 736 С.
5.	Гутиря С. І. Незалежна преса і нова влада / С. І. Гутиря. - К. : Інститут журналістики, 2006. - Т. 22. - С. 40-44.
6.	Дубініна М., Ткаченко О. Г. Парламентські вибори 2012 року на шпальтах газети «Панорама» / М.Дубініна, О.Ткаченко // Журналістська освіта на Сумщині: набутки й проблеми : матеріали Дев’ятої всеукр. наук.-практ. конф. (Суми, 5—6 червня 2013 р.) / уклад.: О. Г. Ткаченко. – Суми : Сумський державний університет, 2013. – 116 с. – С.58-63.
7.	Дудик П. С. Стилістика української мови : навч. посіб. / П. С. Дудик. - К. : Видавничий центр «Академія», 2005. - 368 с.;
8.	Жиленко І. Р. Свобода преси і цензура на сторінках регіональної періодики початку ХХ ст. / І.Р.Жиленко // Журналістська освіта на Сумщині: набутки й проблеми : матеріали Дев’ятої всеукр. наук.-практ. конф. (Суми, 5—6 червня 2013 р.) / уклад.: О. Г. Ткаченко. – Суми : Сумський державний університет, 2013. – 116 с. – С.30-34.
9.	Жирков Г. В. История цензуры в России ХІХ-ХХ вв. : Учебн. пособие / Жирков Г. В. - М. : Аспект Пресс, 2001. - 368с.
10.	Закон України «Про вибори народних депутатів України»
11.	Здоровега В. Й. Теорія і методика журналістської творчості: Підручник. - 2ге Вид. перероб. і допов. - Львів: ПАІС, 2004. - 268 с.
12.	ЗМІ і вибори / ред. Я. Ланге, Е. Памлера. - Дюссельдорф : Європейський Інститут ЗМІ, 1995. - 208 с.
13.	Зубков М. Г. Українська мова : універсальний довідник [3-тє вид., випр. й доп.] / М. Г. Зубков. - Х. : ВД «ШКОЛА», 2006. - 496 с.
14.	Копистинська І. Проблематика ЗМІ: курс лекцій / І. Копистинська. - Чернівці : Чернівецький національний університет імені Юрія Федьковича, 2005. - 115 с.
15.	Кузнецов И. В. История отечественной журналистики (1917- 2000): Учебный комплект (Учебное пособие; Хрестоматия) / И. В. Кузнецов. - М. : Флинта ; Наука, 2002. - 640 с.
16.	Латковська Ю. Лексичні особливості мови преси Зхідної та Східної України (діалектичний аспект) / Ю.Латковська, І.Серебрянська// Матеріали Восьмої Всеукраїнської науково-практичної конференції «Журналістська освіта на Сумщині: набутки й проблеми» : збірник наукових праць / Укладачі О. Г. Ткаченко, В. О. Садівничий. – Суми : Сумський державний університет, 2012. – 132 с. – С.61-63. 
17.	Левченко А. М. Роль регіональних ЗМІ у соціокультурній, економічній та політичній системах суспільства // Електронна бібліотека Інституту журналістики [Електрон. ресурс] — Режим доступу: http://journlib.univ.kiev.ua/index.php?act=article&article=1381
18.	Моніторинг та інформаційне моделювання засобів масової інформації: колективна монографія / Різун В.В., Іванов В.Ф., Шумарова Н.П / за ред. В.В. Різуна; упоряд. Т.В. Скотникова. - К.: Видавничо-поліграфічний центр «Київський університет», 2007. - 272 с.
19.	Москаленко А. З. Історія партійно-радянської преси України / Заг. ред. А. З. Москаленко. - К. : Вища школа, 1989. - 360с.;
20.	Паславський І. І. Виборчі системи та політична культура суспільства: інформаційний аспект / І. І. Паславський. - К. : Інститут журналістики, 2003. - Т. 10.
21.	Пономарів О. Д. Стилістика сучасної української мови: підручник / О. Д. Пономарів. – К. : Либідь, 1993. - 248 с.;
22.	Різун В. В. Маси : тексти лекцій / В. В. Різун ; КНУТШ. - К. : Київський ун-т, 2003. – 118 с.
23.	Серебрянська І. М., Дубініна М. Функціонування лексичних засобів у мові сучасної преси як важливий чинник формування ціннісних орієнтацій у суспільстві (на прикладі матеріалів «Газети по-українськи» та «Сумщини») // Журналістська освіта на Сумщині: набутки й проблеми : матеріали Дев’ятої всеукр. наук.-практ. конф. (Суми, 5—6 червня 2013 р.) / уклад.: О. Г. Ткаченко. – Суми : Сумський державний університет, 2013. – 116 с. – С.95-99.
24.	Сипченко І. В. Роль місцевої преси у становленні радянської влади на Сумщині / І.В.Сипченко// Матеріали Сьомої Всеукраїнської науково-практичної конференції «Журналістська освіта на Сумщині: набутки й проблеми» : збірник наукових праць / Укладачі О. Г. Ткаченко, В. О. Садівничий. – Суми : Сумський державний університет, 2011. – 144 с. – С.23-25.
25.	Фалько О. Європейський вибір України крізь призму місцевої комунальної газети «Суми і сумчани» / О.Фалько, О.Сушкова // Матеріали Восьмої Всеукраїнської науково-практичної конференції «Журналістська освіта на Сумщині: набутки й проблеми» : збірник наукових праць / Укладачі О. Г. Ткаченко, В. О. Садівничий. – Суми : Сумський державний університет, 2012. – 132 с. – С.44-46.
26.	Чекмишев О. В. Діяльність ЗМІ під час парламентських виборів на прикладі матеріа¬лів моніторингу загальнонаціональних телеканалів / О. В. Чекмишев, Л. А. Ярошенко. - К. : Інститут журналістики, 2003. - Т. 10.
27.	Члек К. Тематичний діапазон матеріалів з питань економіки на сторінках газети «Вісті Роменщини» / К.Члек, О.Ткаченко // Матеріали Восьмої Всеукраїнської науково-практичної конференції «Журналістська освіта на Сумщині: набутки й проблеми» : збірник наукових праць / Укладачі О. Г. Ткаченко, В. О. Садівничий. – Суми : Сумський державний університет, 2012. – 132 с. – С.42-44.
28.	Яременко Л. М. До історії регіональної журналістики: газета «Відродження» (Конотоп) періоду окупації (1941–1943 рр.) / Л. М. Яременко // Матеріали Сьомої Всеукраїнської науково-практичної конференції «Журналістська освіта на Сумщині: набутки й проблеми» : збірник наукових праць / Укладачі О. Г. Ткаченко, В. О. Садівничий. – Суми : Сумський державний університет, 2011. – 144 с. – С.27-30.
29.	Яременко Л. М. До історії регіональної журналістики: газета «Відродження» (Ромни) періоду окупації (1941–43 рр.) / Л. М. Яременко // Матеріали Восьмої Всеукраїнської науково-практичної конференції «Журналістська освіта на Сумщині: набутки й проблеми» : збірник наукових праць / Укладачі О. Г. Ткаченко, В. О. Садівничий. – Суми : Сумський державний університет, 2012. – 132 с. – С.16-18.
30.	Яременко Л. М. До історії сумської регіональної преси: районні газети початку 30-х рр. як колективний організатор на селі – у пошуках нових форм / Л.М.Яременко //  Журналістська освіта на Сумщині: набутки й проблеми : матеріали Дев’ятої всеукр. наук.-практ. конф. (Суми, 5—6 червня 2013 р.) / уклад.: О. Г. Ткаченко. – Суми : Сумський державний університет, 2013. – 116 с. – С.34.-38.